Vi kan ikke bare blive herude.
-Vi må gå i panik! Sirisco! -Gud!
Få os tilbage i villaen.
Øksemanden hugger hovederne af os!
Skal jeg bruge hænderne som sværd? Stop!
Det ved jeg ikke!
Får du os ikke ind, skriger jeg.
Bed mig ikke om løsninger! Det er tydeligt, jeg ingen har!
-Kapellet. -Nøglerne er derinde.
-Fjols. -Vær nu ikke ond ved mig.
-Så vær ikke dum. -Hvad med stalden?
-De stinkende stalde? -Jeg har en hesteintolerance.
Og træintolerance. Og jeg tolererer ikke stank!
Jeg må hente min kone.
Jeg må redde min kone.
Vent…
Efterlod han konen derinde?
Hvilken mand gør det?
Panfilo! Du kan ikke…
-Du falder ned! -Fald, Panfilo. Fald!
Er du bange?
Ikke rigtigt.
Så snart jeg så dig, vidste jeg det.
At du kunne få mig?
At du gerne ville tages.
Fortsæt, Panfilo.
Når din hjernemasse ligger på brostenene, får du ikke en dråbe medfølelse.
-Stille! De hører dig! -Giv ikke mig ordrer!
Giv os et højt skrig, så ser vi…
Hey!
Vi prøver at underholde gæster herinde.
Stop! Indtrængende! Voldtægtsmand!
Panfilo.
Du faldt altså ikke i døden, som vi havde håbet?
Så du udyret? Skar han dig op?
-Han gik ind igen. -Fandt du din kone?
Hun kan passe på sig selv.
Sikke en ægtemand.
Apropos, så var det en fornøjelse at møde din ægtemand.
Det var også første gang, du mødte ham. Syntes du, han var en dødbider?
-Så du lægen? -Nej.
Hvad med lady Filomena, min forlovede?
Jeg vil afsløre noget, der vil slå hende ud.
Hun er ingen lady.
Filomena var aldrig Filomena.
Hvem var Filomena så?
-Licisca. -Tjenerinden.
Hvor har du været?
Licisca var tjenerinden, Filomena var ladyen.
De byttede plads, men blev smidt ud.
Siger du, at jeg er offer for en bedrager?
-Vi er alle ofre. Mest af alle mig! -Hvorfor blev vi smidt ud?
Jo…
Panfilo mente, at det ville være til glæde og gavn
at invitere en flok morderiske satanister.
Det begyndte, da Pampinea lod, som om hun var gift og gravid
med vores for længst døde vært!
Men sagen er, at vi er her nu på grund af Panfilo!
Lady Stratilia spurgte, hvorfor vi alle blev smidt ud.
Vi er her alle sammen,
fordi Sirisco skændte Leonardos lig.
Leonardo var ikke i Venedig?
Er du gravid?
Ja! Selvfølgelig er jeg gravid, dit uhyre!
Hvem er så faren?
Skal vi koge suppe på historien?
Sket er sket.
Det hele er min skyld! Jeg bragte dem hertil!
God pointe. Det er din skyld.
Endelig havde jeg fordelen.
Men jeg er bare en idiot. Jeg er bare en idiot.
-Du er ikke en idiot, du er bare dum. -Dum er rigtigt.
Jeg er enig.
Dum er rigtigt.
Gud, se os lige…
…herude i kulden…
Ingen pude.
Mine ben kan være dine puder.
Dine ben er ikke puder. Dine ben er ben.
Det er jeg ked af.
Jeg ville ønske, de var puder.
Vi kan prøve.
Jeg har ikke fået min aftensnack.
Hold dog mund.
Du burde græde mest.
Din kone er fanget i et hus fuld af mordere…
…og du kan ikke redde hende.
Mørkt, det er mørkt. Det er så mør…
Åh gud. Gå! Fortsæt.
Tænk, at jeg er herude igen. Du aner ikke, hvordan det er.
Koldt, døende tiggere, folk, der elsker at kvæle smukke kvinder.
-Vi er i helvede, Licisca! -Du er et helvede.
Hvor kom vi ud af den tunnel?
Jeg burde sidde foran et bål med brændende varme tæer.
Du skal have, hvad du ønsker, når du ønsker det.
Dine overvejelser er altid yderst hjælpsomme.
-Hvor skal vi hen? -Hvor tror du, vi skal hen?
-Vi går tilbage til Firenze. -Nu?
Nej, vi bliver da her og venter på nattens skabninger.
-Hold op! Tys! -Jeg kan ikke gå i mørket!
-Tving mig ikke til det! -Okay. Vi finder et sted at overnatte.
-Herude? -Vi kan jo ikke tage tilbage.
Det kunne du. Alene.
-Hvordan kan du være så rolig? -Jeg er rædselsslagen.
Men som sædvanlig kommer dine følelser først.
Du bruger al frygten. Der er ikke nogen tilbage til mig.
Herligt. Det mørkeste sted i skoven.
Du vil ikke gå, du vil ikke stoppe.
Jeg hader det.
-Jeg hader det. Jeg hader dig. -Et hysterisk anfald. Herligt.
Var din far her, rullede han med øjnene.
Det var dig og din lille leg, der fik os smidt ud.
-Jeg reddede dit liv i villaen. -Misia reddede mit liv.
-Du havde forholdt dig tavs. -Jeg ville have sagt noget.
Jeg ventede på rette tidspunkt.
Det er min side af hulen. Kom ikke herover.
Fint.
Hvorfor skulle jeg det, når jeg har langt den bedste side af hulen?
Se!
Et dejligt, behageligt, glat sted.
Hvor dejligt. Tak, fordi du glattede det, huletrold.
Hulen er sikker og fri for trolde.
Gid du har ret.
Ligesom min far synes du, jeg er ubetydelig,
men det er jeg ikke.
Det har jeg aldrig sagt.
Heller ikke han.
Trolden er tilbage.
Jeg slår dig ihjel.
Er det pesten?
Det er gået stærkt, men det må være. Måske bliver sygdommen stærkere.
Det er vigtigt, at vi forholder os roligt.
-Hent løgene! -Nej!
Dioneo, hvor er du?
Du er for tæt på!
Fuglen! Vi skal bruge en fugl!
Giv mig et løg! Løg!
Kom med løgene.
-Giv mig din hånd, Neifile. -Kors!
-Her. -Åh gud.
-Lad mig hjælpe. -Nej, jeg klarer det.
Jeg kan klare det.
Gør, som du vil.
Lad os gå ud i haven. Du skal ikke være i det befængte hus.
-Jeg har været her hele natten. -Ja, det ved jeg.
Du er tilbage! Hvor har du været?
Bare læg dem her.
Neifile, bed en takkebøn til Gud, vor befrier, som slog vores fjender
og beskyttede os alle i vores store nød.
Nej…
Jeg nægter.
Du kan ikke give min kone ordrer. Du er ikke arvingen.
Heller ikke du.
-Der er ingen arving! -Jo, det er der.
Hvad?
-Jeg tæller. -Det virker ikke.
Ti stille!
-Tys. -Du godeste.
Tre,
to,
én.
Hvad fanden?
Du godeste.
Hov! Stop det!
Åh nej! Åh gud!
Slå ham hårdere!
Tilbage!
-Har du set lægen? -Jeg er skuffet over dig.
Ja.
Er han uskadt?
Han skal nok klare sig. Lad os binde ham.
-Misia, hjælp. -Jeg er optaget.
For Guds skyld.
-Hvad? -Jeg beskytter dig.
Vi burde have begyndt med vold.
Han er stadig arvingen.
Ja.
Det er han.
Og han fortjener respekt.
Den største respekt. Misia, hent hans skjorte.
Skjorte…
Flyt dig.
Signore Tindaro.
Jeg kan mærke ham skrabe derinde.
Lad os berolige ham med nogle flere gåture.
Sorg kræver sine ofre.
Det er elskværdigt af dig.
Naturligvis sørger jeg over min egen mand.
Min lille kærlighedshistorie lader til at være slut.
Jeg vil savne det.
Jeg mente Dioneo.
Ja, jeg sørger også over ham.
Selvom han var en slyngel.
De gør din søn godt,
disse dejlige gåture.
Han må kunne mærke dit engagement ret…
-…stærkt. -Forhåbentligt ikke min nød.
Jeg afskyr den grimme mand, Panfilo.
Han bebrejder alle andre end sig selv.
Han angreb mig flere gange.
Det var ynkeligt, ikke?
Han er ynkelig.
Som om det ikke var hans egen skyld, at morderen invaderede mit hjem.
Har jeg ingen allierede?
Er jeg ikke en sørgende enke?
Ingen forstår mig.
Du forstår det jo
i en vis grad.
Var hun sød?
Ja, hun var sød.
Hun var meget blid, og hun elsk…
Viscontessa?
Lad os forlade det her sted.
Lad os vende tilbage til Firenze. Der er intet for os her.
Måske som en sidste udvej.
Men vær ikke bange.
Der er et træk tilbage.
Vi opgiver ikke villaen endnu.
Jeg spiste kun rabarber i dagevis.
Det husker jeg.
Her er da ret rodet.
Køkkenet.
Et vidunderligt sted at tænke.
Goddag, Stratilia.
Er du her også for at tænke?
Goddag!
Goddag.
Jeg har tænkt på min nu afdøde læge, Dioneo,
og livets grusomme omskiftelser.
Men mit værelse er ret beskidt,
og jeg tænkte, om du ville gøre det rent. Med det samme, om du forstår.
Jeg har brug for dig.
Du skal kalde mig en lille gris igen.
Under fire øjne.
Jeg er meget trist.
-Nej. Aldrig igen. -Hvorfor?
Adelige bør være sammen med adelige.
Hvorfor?
Jeg er ansat af husets mand, men han er død. Forstår du det?
Jeg skulle aldrig have gjort det.
Jeg burde vide bedre.
-I så fald er du fyret. -Jeg gør rent.
Så går jeg selv.
Jeg går.
Du vil aldrig høre mig få en anden tanke igen eller afslutte en.
Og det er et stort tab.
Se ikke på mig!
Har du brug for noget? Jeg har det ikke.
Jeg mangler ikke noget.
Jeg passer på mig selv.
Må vi være alene?
Om I må være alene?
-Hun kan blive. -Nej.
Nej, det kan hun ikke.
-Hvordan går det? -Fint.
Jeg har en plan for Ruggiero.
Din sidste plan havde ikke en lykkelig slutning.
Du virker ikke trist.
Lad os ikke diskutere fortiden.
-Jeg har brug for din hjælp. -Har du en ny lille plan?
Pesten kan ikke vare evigt, uanset hvad Ruggiero mener.
Når den slutter, kan villaen blive vores.
-Det er Ruggieros. -Han er ligeglad.
Han tror, verden går under.
Jeg overtaler ham til at give os den.
-Han kan ikke lide dig. -Han kan lide dig.
Ikke?
Vi må finde vejen.
Nej, ikke vejen. Den er fuld af forfærdelige ting.
Vi følger mine spor gennem landet.
Denne rejse er indgraveret i min sjæl.
Jeg glemmer, du følger din sjæls raderinger.
Fint. Du viser vejen for en gangs skyld.
Du ved ikke, hvordan det var.
-Ved du, hvad jeg huskede i aftes? -Den moral, du opgav?
Gudløse Vitrucchia.
-Jeg troede aldrig på hende. -Jo.
Nej.
"Vitrucchia, Vitrucchia. Djævelen forbandede dit navn."
Så blæste vi stearinlysene ud og ventede.
Hun malede aldrig vores tænder til et pulver til suppen.
Det var lige meget. Hun skræmte os altid.
Du skræmte mig i går aftes, da du talte om trolde.
Ja. Jeg blev også selv bange.
Jeg var lige ved at vække dig.
Men undlod.
Godt, for jeg er her ikke for at holde dig med selskab. Vi er ikke venner, dumme.
Det ved jeg godt.
Se, et citrontræ.
Jeg er et geni.
Det er råddent.
Åh gud.
Hej.
Min læge skal have en ordentlig begravelse,
væk fra slyngler og ludere.
Virkelig?
Dioneo var en stor adelsmands ven.
Som han forgiftede.
Giftblander, ven…
Det er det samme.
Er det?
Giv mig skovlen!
Jeg er en elendig lille gris.
Også jeg.
Det er dig.
Jeg lavede bare mine øvelser.
Hold kæft…
…elendige lille gris.
-Fantastisk. -Du er ynkelig, svag, et fjols.
Dine læber
er fantastiske.
Slå mig.
Hårdere.
Beskidte svin.
Hvor er du smuk.
Jeg hader dig.
Grådige, lille, adelige idiot.
Dine mænd døde.
Gjorde de?
Et par af de ludere så lidt syge ud.
Calandrino, ikke?
Vil du løsne mig og hente mig noget vin?
Verden lugter af helvedes port.
Fest i hungersnød og tørke.
Det er…
Benevento.
Bryster?
Som ferskener i silke.
Godt.
…fra Benev…
Barbatus fra Benevento.
Smykker, tak.
Barbatus.
Benevento.
Goddag.
Barbatus…
-Calandrino, luk mig ind. -Luk hende ikke ind.
-Jeg er husets overhoved. -Nej, det er hun ikke.
-Han er heller ikke. -Mere end dig.
På hvilken måde? Forklar, venligst.
I karakter, i ånd, i ærlighed, i ikke at lyve.
Du er god. Jeg må insistere.
-Hører du dig selv? -Hører du dig selv?
Din blodsugende grib.
Har du set din hat, dit vrede egern?
-Du… -Din dumme kvinde.
Tag kjolen, Neifile.
-Du skal ikke… -Held og lykke.
Det er venetiansk silke, dit uhyre!
-Forlad denne del af villaen! -Nej.
Jo!
Hun er ikke husets overhoved!
Kan jeg hjælpe dig?
Jeg er ikke i humør til en tête-à-tête.
Ja. Hvad så med…
…et frieri?
Et frieri?
Ægteskab til gengæld for din løsladelse.
Du kan eje villaen med mig som din brud.
Og jeg kommer
med en stor medgift.
Vi behøver aldrig at tale sammen.
Sandt at sige vil jeg helst ikke.
Vi kan dele villaen i midten.
-Og barnet? -Vi siger, det er dit.
-Men vi skal ikke tale sammen? -Jeg insisterer.
Hvorfor så rougen?
-Din skæbne ligger i mine hænder. -Min skæbne er den samme som din.
Det er den samme som Stecchis, Brunos, Lorenzos,
alle mine venner, alle mine fjender.
-Også de ludere, tænker jeg. -De fik som fortjent.
Jeg er ikke interesseret i dig.
Du er en flirt.
Jeg flirter ikke.
Jeg er oprigtig.
Du er dum. Du er gammel.
Du er gravid med en stakkels mands bastard.
Siriscos?
Men mest af alt har du en skidt personlighed.
-Leonardo havde aldrig giftet sig med dig. -Jo, selvfølgelig.
Hvilken tåbelig frækhed at kræve hans hånd.
Men jeg kan godt se, hvorfor du higer efter kærlighed.
Du har aldrig fået det. og du får det aldrig.
Ikke fordi du ikke er køn. Ikke bare fordi du ikke er køn.
Men fordi du er en ynkelig, selvcentreret snerpe.
Se, hvordan alle i villaen foragter dig.
Det gjaldt sikkert også i Firenze. Alle mænd, der mødte dig, så straks,
hvilken tynd, knugende lille spidsmus du er, og løb.
Som svar på dit frieri
vil jeg hellere kneppe en tornebusk end din tørre, desperate krop.
Jeg vil hellere rådne op her, indtil pesten tager os,
end at komme tættere på dig.
Svaret er nej.
-Du gør… -Du fik dit svar. Gå nu.
Jeg er for træt af dit hængende ansigt til at argumentere.
Hvad skete der?
Hvad sagde du til ham?
Panfilo. Neifile.
Kan jeg hjælpe jer?
Hvad sagde Pampinea til dig?
Pampinea foreslog ægteskab i bytte for min frihed.
Hvad svarede du?
Jeg sagde selvfølgelig, jeg ville overveje det.
-Har I et bedre tilbud? -Det har vi faktisk.
Antag os som godsforvaltere.
-I to? Dig og din kone? -Ja. Så er villaen din.
Men du vil jo ikke bruge den tid, der er tilbage, i det her hul uden dine venner.
Vi bestyrer godset i dit fravær.
Vender du tilbage, venter husets øl på dig.
Du ved, vi havde sex, ikke? Generer det dig slet ikke?
Det skete lige her. Du kan nok stadig lugte det.
Generer det ham ikke, at vi elskede?
Generer det dig ikke?
Det generer mig.
Det er ikke derfor, jeg er her.
-Jeg er en god hustru. -Er jeg ikke en god ægtemand?
-Der er ting, vi ikke diskuterer. -Tal om dem.
Du sagde, at Gud sendte Dioneo. Du løj for mig om Gud.
Du var i seng med den morder!
Men du har været tro? Hvad med støvlemageren?
Hvad med dig og lord Petti?
Det var broderlige aktiviteter.
-Du synes, jeg er et barn. -Hvorfor mon?
Du stjal kardinalens tå, Neifile. Du faldt i en brønd.
Elsker du mig ikke, som jeg er?
Jo, selvfølgelig.
Du er min partner.
Og min ven.
Og min hustru.
Jeg har fejl.
Nej, ikke fejl, afvigelser.
Jeg kompenserer for dem, ikke?
Jeg forventede ikke at diskutere det foran en anden.
Du ville aldrig diskutere det.
Du ville bare lyve.
-Da jeg så dig sammen med Ruggiero… -Så du os? Hvilken del?
Stille!
Da jeg så dig…
Det gjorde mig glad at se dig glad.
Undskyld, jeg ikke kunne give dig det.
Okay, jeg gør det.
I kan bestyre godset.
Faktisk kan I få det. Jeg underskriver hvad som helst.
-Hvad? -Ja.
Skaf en notar eller sådan noget. Hør lige…
Det er ægte kærlighed af en slags, I har der.
Dig og den elegante mand.
Nyd det, mens det varer.
Ja.
Vil du løsne mig og have sex igen?
Eller du løsner mig ikke og…
Nej.
Tak.
Er du okay, Neifile?
Du ser bleg ud.
Jeg har det fint.
Det var en skam.
Sikke en frihed det var
at sige ting, vi ikke har sagt.
Ja.
Jeg føler mig…
…lettet.
-Han sagde ja! -Hvad?
Gjorde han?
Jeg lover dig,
at i det næste kapitel af vores liv sammen,
lader jeg intet være usagt.
Du er min ven.
-Og du min. -Du fortjener min ærlighed.
Og du min.
Lad os begynde.
Han døde, og jeg levede.
Det føles forkert, men jeg stoler ikke på mine følelser.
Sirisco, skær en stor statue af Dioneo, og placer den her.
På foden skal der stå:
"Dioneo af Genova.
Han glædede tusindvis af kvinder fysisk."
Det ville han værdsætte.
Og tilføj:
"Han fandt aldrig kærligheden."
For ondt? Afslut med: "tusindvis af kvinder fysisk."
En mand med en ufuldkommen sjæl i en sårbar krop.
Jeg er ingenting.
Du er ikke ingenting.
Du er så meget.
Jeg har intet.
Jeg har ingen.
Du har mig.
Dig.
Du har altid været min ven.
Elsker du mig?
Selvfølgelig.
Jeg elsker dig, Misia.
Jeg elsker også dig, viscontessa. Selvfølgelig elsker jeg dig.
Du mistede din elsker.
Vi sørgede ikke over hende.
-Nej. -Vi sørgede ikke over Parmena. Undskyld.
Det må du undskylde.
-Det er okay. -Nej.
Det er okay, viscontessa.
-Det er okay. -Nej. Undskyld. Vi kan gøre det nu.
Hvad?
Her igennem. Den gren ser bekendt ud.
Det siger du hele tiden. Hvorfor fandt vi ikke vejen?
Du tror ikke, jeg kan noget. Er det korrekt?
Ja.
Kan du se?
Fandt du den på vej til villaen?
Nej, men jeg får stadig æren for at finde den nu.
Hallo?
-Hej. -Goddag.
Goddag, kære rejsende. Hvordan går det?
Vi er sultne. Min mave spiser snart sig selv.
Kom endelig indenfor, og spis sammen med os.
-Det er meget venligt. -Slet ikke.
Det er rart med selskab.
-Mario, vi har gæster! -Sikke en dejlig lille hytte I har.
Utroligt, hvordan den kan stå selv.
-Det er meget generøst. -En beskeden suppe, men den varmer.
-Det er perfekt. -Jeg vil nyde hver en dråbe.
Kom ind. De andre venter.
Det dufter godt.
-Mario, vær ikke uhøflig. Sig goddag. -Du gode Gud.
-Hvad er der? -Nej.
Hvad…
-Åh gud. -Nej.
-Vent nu lidt. -Åh gud.
-De er døde! -Tilbage.
-Åh gud.
-De er alle sammen døde! -Tilbage!
-Mario! -Hvad fanden?
Suppen er god!
Godt at møde jer!
Jeg vil lukke øjnene og ikke se igen, men bare være i live.
Det var forfærdeligt, men vi fik mad.
"Vi fik mad?"
Takket være din plan om at holde os væk fra vejen,
er vi herude med de sindssyge og de døde.
Vejen er i sagens natur sikker.
En linje, der fører en til det sted, man vil hen. Det er din skyld.
Det mislykkedes.
Hvor vover du?
Hvis du ikke havde skubbet mig ned fra den bro…
-Hvis du havde ladet mig dele brødet! -Nu igen…
Men du har åbenbart altid kontrollen.
Konge af brød, konge af mig!
Jeg tager tilbage til villaen.
Til øksemanden og de formodede venner, der bad os gå eller dø? Smart.
Jeg har en rigtig ven, Misia.
Min eneste ven, jeg endelig fik. Min allerførste ven.
Din første ven? Det er komisk.
Hvordan det? Jeg har aldrig haft en rigtig ven før.
-Gud i himlen! -Hvad?
Mig! Du havde mig!
Vi var venner indtil vores tolvte år, hvor du af en ukendt årsag
klippede mit hår af til mikkelsdag.
-Det passer ikke. -Jo. Du skar det af,
viste det til Loretta og Violetta, og talte aldrig til mig igen.
-Det måtte jo ske. -Hvorfor?
Jeg opdagede, at du var mit tyende.
Din far var ikke sådan.
Han var venlig.
Du mindede mere som ham end jeg.
Synes du det?
Ja.
Så…
…du kunne ikke være venner med mig,
men du kan være venner med Misia.
Hvad er forskellen?
Ingen anelse.
Men jeg ved, at solen er ved at gå ned. Jeg vil ikke være herude i mørket igen.
Du er ikke alene denne gang.
Vi er sammen.
Og Vitrucchia.
-Det var hende lige før. -Nej.
Vi bryder igennem sure rødder
Der viser højen
Indtil vi blot er afklippede stumper
Af jorden
Vinden fordriver vores kroppe
Spredt over højen
Og sender dem forsigtigt tilbage
Til jorden
Tak, fordi jeg måtte ære hende.
Tak, fordi jeg måtte være med.
Venner?
Venner.
Venner opmuntrer hinanden.
Hvad ville opmuntre dig?
Jeg vil gerne væk og aldrig vende tilbage.
Det ville måske være bedst.
Lade Ruggiero være hensynsløs.
Min kære ven,
min sande ven…
…der altid er hos mig.
Ja.
Hvad er der galt?
Vil du hjælpe mig med noget?
Nu vil jeg sørge for grisene.
Følg ikke efter.
-Kan jeg hjælpe dig? -Nej.
Hvorfor ikke? Jeg er stærk, det ved du.
Nej!
Vi mødte hinanden.
Jeg har mit liv, og du har dit. Respekter afstanden.
Hvordan har Pampinea det?
Hun…
Jeg skal dræbe dig…
…så intet står mellem hende og villaen.
Det er uheldigt.
Jeg vil ikke.
Vi får alligevel intet ud af det her sted.
Når jeg dræber dig…
Hvad?
Det overlever jeg ikke.
Så lad være.
Hun er min frue.
Hvad skal jeg gøre?
Give min velsignelse?
Ville du det?
Her beder du om lov til at dræbe mig,
og jeg er ikke engang arving til villaen.
Bravo.
-Jeg er altså ikke arvingen. -Drik.
-Jeg er ikke arvingen. Jeg…
Godt planlagt.
Jeg tænkte gift.
Jeg tænkte, at du måske…
Jeg er ikke arvingen.
Hvad?
-Flyt dig. -Jeg er ikke arvingen.
Tekster af: Karen Dyrholm