Emme voi jäädä ulos.
Täytyy hätääntyä! -Sirisco! Vie meidät takaisin sisään.
Hullu kirvesäijä mestaa meidät. Taionko käteni miekoiksi tai jotain?
Lopeta. -En tiedä!
Hoida meidät sisään, tai huudan.
Turha vaatia minulta ratkaisua, sillä ei minulla ole!
Kappeli. -Avain on sisällä.
Typerys. -Älä viitsi ilkeillä.
Älä ole typerä. -Mennään talliin.
Haisevaan talliinko? -Minulla on hevosintoleranssi.
Ja puuintoleranssi. Enkä siedä hajua!
Minun on haettava vaimoni.
Pelastan vaimoni.
Jättikö hän vaimonsa sisään? Millainen mies tekee niin?
Panfilo, et voi…
Sinä putoat. -Putoa, Panfilo!
Pelkäätkö?
En oikeastaan.
Tiesin sen heti, kun näin sinut.
Että voisit ottaa minut, vai?
Että haluat tulla otetuksi.
Kiipeä vain, Panfilo.
Turha odottaa sääliä, kun aivosi leviävät mukulakiville.
Hiljaa! Herätät huomiota. -Älä komentele siinä.
Huuda sitten, niin nähdään…
Hei!
Yritämme seurustella vieraidemme kanssa.
Seis, tunkeilija! Raiskaaja!
Panfilo.
Et sitten kuollutkaan, vaikka niin toivoimme.
Näitkö raakalaisen? Iskikö hän sinua?
Hän meni sisään. -Löysittekö vaimonne?
Hän pärjää kyllä.
Upea aviomies.
Aviomiehistä puheen ollen, oli ilo tavata vihdoin omasi.
Taisit itsekin tavata hänet vasta. Miltä vaikutti? Kuolleelta kenties?
Näitkö lääkäriä? -En.
Entä missä kihlattuni lady Filomena on?
Minulla olisi hänelle musertavia uutisia.
Ei hän ole lady.
Mitä? -Filomena ei ole Filomena.
Kuka sitten on?
Licisca. -Palvelijatar. Missä oikein olit?
Licisca on palvelija, Filomena emäntä. He vaihtoivat paikkoja ja saivat häädön.
Olenko siis vaihdoksen uhri?
Olemme kaikki uhreja. Etenkin minä.
Miksi meidät häädettiin?
No…
Panfilon mielestä oli kerrassaan mainio ajatus -
kutsua tänne murhanhimoinen satanistijoukkio.
Kaikki alkoi, kun Pampinea väitti olevansa aviossa -
vainajan kanssa ja taianomaisesti raskaana.
Mutta nykyinen pinteemme johtuu Panfilosta.
Lady Stratilia kysyi, miksi meidät muut häädettiin.
Me kaikki jouduimme tänne,
koska Sirisco häpäisi Leonardon ruumiin.
Eikö Leonardo ollutkaan Venetsiassa?
Oletko edes raskaana? -Tietenkin olen, senkin hirviö.
Kuka lapsen isä on?
Onko pakko märehtiä menneitä? Tehty mikä tehty.
Tämä sotku on minun syytäni. Minä kutsuin heidät tänne.
Hyvin sanottu, niin on.
Luulin keksineeni ratkaisun, mutta olenkin idiootti.
Etkä ole. Typerä vain. -Niin olen.
Totta.
Typerä…
Olemme surkeassa jamassa.
Ulkona kylmässä.
Ilman tyynyä. -Jalkani ovat tyynynne.
Eivätkä ole. Ne ovat jalat.
Anteeksi, etteivät ne ole tyynyt. Kunpa ne olisivat tyynyt.
Kokeillaan.
En saanut edes iltapalaa.
Ole jo hiljaa.
Sinun pitäisi itkeä eniten.
Vaimosi on vankina murhaajalauman keskellä.
Et pelastanut häntä.
Pimeää. Pilkkopimeää…
Herranjestas. Eteenpäin!
Uskomatonta, että jouduin taas tänne. Et tiedä, millaista täällä on.
Kylmyyttä, kuolevia kerjäläisiä, kauniiden naisten kuristajia.
Tämä on helvetti! -Itse olet.
Mihin se tunneli johti?
Minun pitäisi istua takan ääressä kärventämässä varpaitani.
Sinun pitäisi saada kaikki heti. Haihattelustasi onkin nyt paljon apua.
Minne olemme menossa? -Mitä luulet?
Kävelemme takaisin Firenzeen. -Nytkö?
Ei. Jäädään toki ottamaan selvää, millaisia olentoja yössä vaeltaa.
Jestas. Lopeta jo. -En voi kävellä pimeässä.
Älä pakota! -Hyvä on. Odotetaan aamuun.
Täälläkö? -Emme voi palata kartanoon.
Sinä voisit. Yksin.
Miten voit olla noin tyyni? -En olekaan. Olen kauhuissani.
Mutta sinä olet tärkeämpi kuten aina. Olet rohmunnut kaiken pelon itsellesi.
Mahtavaa. Koko metsän pimein paikka.
Et halua kävellä etkä pysähtyä. -Vihaan tätä. Ja vihaan sinua.
Raivari. Loistavaa.
Isäsi pyörittelisi silmänsä ulos kuopistaan.
Sinun naamiaishuviesi takia jouduimme taivasalle.
Pelastin henkesi kartanossa. -Misia sen pelasti.
Ilman häntä et olisi sanonut mitään.
Olisin minä puhunut. Aiemmin. Odotin vain oikeaa hetkeä.
Tämä puoli luolasta on minun. Älä tule tänne.
Selvä.
Miksi tulisin? Minähän sain selvästi paremman puolen luolasta.
Kappas. Tässähän onkin ihanan mukava ja tasainen kohta.
Kiitos tasoittamisesta, luolapeikko.
Luola on turvallinen ja peikoton.
Toivotaan niin.
Tiedän, että isäni tavoin et pidä minua minään, mutta olen minä jotain.
En ole sanonut niin. Eikä isäsikään.
Kas, peikko palasi.
Tapan sinut vielä.
Nainen, ruttoko tämän teki?
Niin kai, vaikkakin yllättävän nopeasti. Tauti kenties vahvistuu.
Nyt on tärkeää, että pysymme rauhallisina.
Sipuleita! -Dioneo, missä olet?
Tule kauemmas!
Tarvitsemme linnun!
Anna sipuli! Sipuli!
Sipulit tänne. Anna käsi, Neifile. -Jessus.
Anna, kun autan. -Ei, pärjään kyllä.
Minä hoidan tämän. -Hyvä on sitten.
Mennään puutarhaan. Haluan sinut ulos tautisesta talosta.
Olin täällä koko yön. -Tiedän.
Palasit! Missä olit?
Kasaa ne tähän.
Neifile, lausu Jumalalle kiitosrukous,
sillä Hän löi vihollisemme ja suojeli meitä hädän hetkellä.
Ei.
En lausu.
Et voi komennella vaimoani. Et ole kartanon perijä.
Et ole sinäkään. -Perijää ei ole.
Kyllä on.
Mitä?
Käskystäni. -Ei tämä onnistu.
Hiljaa.
Hys. -Jestas.
Kolme,
kaksi,
yksi.
Mitä?
Voi luoja.
Hei, lopeta! -Voi ei!
Lyö kovempaa!
Taaemmas!
Missä lääkäri on? -Tuotit pettymyksen.
Hyvä.
Onko hän kunnossa? -On. Sidotaan hänet äkkiä.
Auta, Misia. -En ehdi.
Kiesus sentään.
Mikset? -Suojelen teitä.
Olisi pitänyt käyttää heti väkivaltaa. -Hän on kartanon perijä.
Niin.
Niin on.
Häntä tulee kunnioittaa.
Mitä suurimmin. Misia! Tuo paita.
Paita… -Siirryhän siitä.
Signor Tindaro.
Tunnen hänen raapivan sisuksiani.
Rauhoitelkaamme häntä käyskentelyllämme. Suru vaatii veronsa.
Kovin suopeaa, että surette häntä.
Millainen vaimo olisin, jos en surisi aviomiestäni?
Rakkaustarinani tuli nähtävästi päätökseensä.
Tulee ikävä.
Tarkoitin Dioneoa.
Tietysti suren myös häntä.
Vaikka hän olikin lurjus.
Huolehditte lapsesta hyvin.
Nämä ihanat kävelyt -
saavat hänet tuntemaan huolenpitonne -
voimakkaasti.
Huoleni sijaan, toivottavasti.
En voi sietää sitä inhottavaa Panfiloa.
Yrittää sysätä kaikesta syyn muiden niskoille.
Hän lateli syytöksiä minusta.
Eikö se ollutkin säälittävää? -Hän on kyllä säälittävä.
On hänen syytään, että murhamies tunkeutui minun kotiini.
Eikö kukaan pidä puoliani? Enkö muka ole sureva leski?
Kukaan ei ymmärrä.
Sinä taidat ymmärtää. Jossain määrin.
Oliko hän mukava?
Kyllä hän oli.
Hän oli hyvin lempeä ja rakasti… Varakreivitär.
Pyydän, lähtekäämme täältä.
Palataan Firenzeen. Ei täällä ole meille mitään.
Viimeisenä oljenkortena kenties.
Vaan ei hätää.
Voimme tehdä vielä yhden siirron.
Emme vielä luovu kartanosta.
Söin päiväkausia pelkkää raparperia. -Muistan sen.
Täällä on varsin sotkuista.
Kas, keittiö.
Hyvä paikka mietiskellä.
Hei, Stratilia.
Tulitko myös mietiskelemään?
Hei! -Hei.
Olen miettinyt hiljan elänyttä lääkäriäni Dioneoa.
Ja elämän julmuutta.
Stratilia, huoneeni on likainen,
joten sinä, Stratilia, voisit kenties siivota sen.
Nyt heti, jos käsität, mitä tarkoitan.
Tarvitsen sinua. Sano minua taas viheliäiseksi porsaaksi.
Kahden kesken.
Olen kovin suruissani.
Ei. Ei enää ikinä. -Miksei?
Aatelisten ei pidä sekaantua palvelusväkeen.
Miksi?
Olen talon isännän palkollinen, ja isäntä on kuollut. Ymmärrätkö?
Ei olisi pitänyt kajota sinuun.
Tein virheen.
Siinä tapauksessa poistu. -Minä siivoan nyt.
Poistan sitten itseni.
Minä lähden.
Et enää koskaan kuule, kuinka aloitan mietteen. Tai vien sen loppuun.
Se vasta onkin suuri menetys.
Älä katso minua!
Oletko jotain vailla? Täältä sitä ei löydy.
En ole mitään vailla. Pärjään mainiosti omillani.
Saisimmeko tilaa?
Vai tilaa?
Hän voi jäädä. -Ei voi.
Ei niin.
Miten voit? -Hyvin.
Laadin suunnitelman Ruggieron varalle.
Edellinen suunnitelmasi toi tänne miesjoukon, ja loppu oli aika ikävä.
Et näytä surevan.
Annetaan menneiden olla, jos sopii.
Tarvitsen nyt apuasi. -Mihin? Mitä juonit?
Ei rutto voi kestää ikuisesti. Ruggieron luuloista huolimatta.
Taudin kaikottua kartano voi olla meidän.
Se on Ruggieron.
Ei hän piittaa. Hän uskoo kaiken tuhoutuvan.
Saan hänet antamaan sen meille.
Hän ei pidä sinusta. -Sinusta pitää.
Eikö niin?
Täytyy löytää tie.
Tielle ei kannata mennä. Se on täynnä kamaluuksia.
Palataan samaa reittiä, jota tulin. Matka on tallentunut sieluni syövereihin.
Unohdin, että seuraat sielusi syövereitä.
Hyvä on. Näytä sinä kerrankin tietä.
Et tiedä, millaista se oli.
Arvaa, minkä muistin eilen.
Hylkäämäsi moraalinko? -Ilkeän Vitrucchian.
En ikinä uskonut häneen. -Uskoithan.
"Vitrucchia, Vitrucchia, nimesi paholaisen kiroama."
Sitten sammutimme kynttilät ja odotimme.
Ei hän vienytkään hampaitamme jauhaakseen ne keitokseensa.
Silti pelkäsimme häntä tavattomasti.
Pelottelit minut puolikuoliaaksi peikkopuheillasi.
Niinpä. Aloin itsekin pelätä.
Olin aikeissa herättää sinut seurakseni. En kuitenkaan herättänyt.
Oikein, sillä en ole seuraneitisi. Me emme ole ystäviä, typerys.
Tiedän.
Katso, sitruunapuu. Olen nero.
Tämä on mätä.
Jestas.
Tervehdys.
Lääkärini on haudattava asianmukaisesti, erilleen roistoista ja huorista.
Niinkö? -Dioneo oli suuren aatelismiehen ystävä.
Ja myrkyttäjä.
Myrkyttäjä, ystävä. Sama asia.
Onko?
Anna lapio.
Olen todellakin viheliäinen porsas.
Niin minäkin.
Sinä.
Tein voimailuharjoituksia.
Hiljaa.
Viheliäinen porsas.
Fantastista. -Olet naurettava, surkea typerys.
Huulesi -
ovat fantastiset.
Läimäytä minua.
Lujempaa.
Saastainen sika.
Olet kaunis.
Vihaan sinua.
Mokoma ahne aatelistomppeli.
Väkesi kuoli.
Niinkö?
Jotkut huorista tosiaan näyttivät vähän niljakkailta.
Olet Calandrino, eikö totta? Voisitko vapauttaa minut? Ja tuoda viiniä?
Haisu piinaa, helvetti riivaa.
Kiristä vyö, kun kuivuus syö.
Tämä on…
Benevento.
Rinnat.
Silkkiin kiedotut persikat.
Kas niin.
Bene…
Beneventon Barbatus.
Jalokivet.
Barbatus.
Benevento.
Tervehdys.
Barbatus.
Hei! -Päästä minut sisään.
Älä päästä.
Olen talon omistaja. -Ei hän ole.
Ei ole tuokaan. -Hän vielä vähemmän.
Miten niin muka?
Luonteenlaadussa, hengessä ja vilpittömyydessä.
Hyvä. Calandrino, otan asiakseni…
Kuuletko edes, mitä puhut? -Entä itse, senkin verenimijä?
Oletko nähnyt omaa hattuasi, äksyilevä orava? Typerä nainen.
Ota helmasta kiinni, Neifile!
Älä… Tämä on venetsialaista silkkiä, senkin hirviö!
Siirry välittömästi muualle. -En.
Kyllä!
Hän ei omista taloa!
Miten voin auttaa?
Tête-à-tête ei nyt huvittaisi.
Aivan. No, miten olisi -
kosinta?
Kosintako?
Avioliitto kanssani, niin vapaudut.
Voit ottaa kartanon haltuusi ja minut morsiameksesi.
Tulen -
muhkeiden myötäjäisten kera.
Vihkivalojen jälkeen meidän ei tarvitse edes puhua. Ja hyvä niin.
Voimme asua kartanon eri osissa.
Kenen lapsi on? -Vaikka sinun.
Emmekä puhuisi toisillemme? -Emme.
Miksi punasit poskesi?
Muista, että kohtalosi on käsissäni. -Meillä on sama kohtalo.
Sama kuin Stecchillä, Brunolla, Lorenzolla,
ystävilläni ja vihamiehilläni.
Huorilla varmaan myös. -He saivat ansionsa mukaan.
En ole kiinnostunut sinusta.
Olet viettelijä.
En yritä vietellä.
Olen rehellinen kuin pappi. Olet mitäänsanomaton. Olet vanha.
Ja kannat jonkun piruparan äpärää.
Siriscon, vai?
Pahinta on kuitenkin luonteesi.
Leonardo ei olisi huolinut sinua. -Kyllä olisi.
On julkeaa edes väittää moista.
Ymmärrän kyllä, että janoat rakkautta.
Et ole koskaan saanut sitä etkä tule saamaan.
Se ei johdu ulkonäöstäsi, tai siis ei pelkästään siitä.
Vaan siitä, että olet säälittävä, itsekäs nirppanokka.
Koko kartanon väki inhoaa sinua. Firenzessä oli varmaan samoin.
Jokainen mies näki takuulla heti,
miten kapealanteinen tiukkapipo olet, ja lähti saman tien karkuun.
Vastaukseni kosintaasi on siis tämä.
Panen mieluummin piikkipensasta kuin sinun kärvistelevää kehoasi.
Jään mieluummin tänne odottamaan ruttoa kuin otan askeltakaan kohti sinua.
Vastaus on ei.
Teet… -Sait vastauksen. Häivy.
En jaksa enää katsella kulahtanutta naamaasi.
Mitä tapahtui?
Mitä sanoit hänelle?
Panfilo. Neifile.
Miten voin auttaa? -Mitä Pampinea sanoi sinulle?
Hän ehdotti avioliittoa vastineeksi vapaudestani.
Mitä vastasit?
Lupasin tietenkin harkita asiaa.
Ellei teillä ole tarjota parempaa. -On meillä.
Pestaa meidät tilanhoitajiksi.
Teidät molemmatko?
Niin. Kartano on sinun,
mutta tuskinpa haluat viettää vähiin käyviä päiviäsi -
yksin tässä loukossa.
Hoidamme tilaa, kun olet poissa, ja jos palaat, sahti on valmiina.
Tiedät kai, että panin vaimoasi. Eikö se häiritse sinua?
Tässä näin. Sen varmaan haistaa yhä.
Eikö rakastelumme häiritse häntä?
Eikö se häiritse sinua?
Häiritsee.
Mutta en tullut sen takia.
Olen ollut hyvä vaimo. -Ja minä hyvä aviomies.
Tietyistä asioista ei puhuta. -Puhukaa ihmeessä.
Väitit, että Jumala lähetti Dioneon. Valehtelit Jumalasta.
Makasit murhamiehen kanssa. -Oletko itse ollut uskollinen?
Entä saapasmaakari? Tai lordi Petti?
Ne olivat veljellisiä kohtaamisia.
Pidät minua lapsena. -Minkähän takia?
Varastit kardinaalin varpaan. Ja putosit kaivoon!
Etkö rakasta minua itsenäni?
Tietenkin rakastan.
Olet kumppanini.
Ja ystäväni.
Ja vaimoni.
Minussa on joitakin vikoja.
Tai erityispiirteitä.
Hyvitän ne muilla asioilla.
En osannut odottaa, että puhuisimme tästä toisen kuullen.
Et aikonut puhua ollenkaan.
Aioit vain valehdella.
Kun näin sinut Ruggieron kanssa… -Näitkö meidät? Minkä kohdan?
Hiljaa!
Kun näin sinut,
iloitsin sinun onnestasi.
Anteeksi, etten voinut tarjota samaa.
Hyvä on, minä suostun.
Saatte hoitaa tilaa.
Saatte sen kokonaan. Allekirjoitan, mitä tahdotte.
Mitä? -Kyllä. Kutsukaa notaari tai joku.
Kuule.
Teidän välillänne on eräänlaista aitoa rakkautta.
Sinun ja tyyliniekan.
Nauti siitä, kun se vielä elää.
Aivan.
Tahdotko vapauttaa minut ja rakastella?
Tai sitten olla vapauttamatta…
Ei.
Kiitos.
Oletko kunnossa, Neifile?
Olet hiukan kalpea. -Voin hyvin.
Harmin paikka.
Olipa vapauttavaa.
Lausua asioita julki.
Niin.
Oloni on -
kevyt.
Hän suostui. -Todellako?
Rakkaani, lupaan, että tästedes -
en enää salaa asioita.
Olet paras ystäväni. -Ja sinä minun.
Ansaitset rehellisyyteni. -Ja sinä minun.
Aloittakaamme.
Hän kuoli, minä elän.
Se tuntuu väärältä, mutta osaan olla luottamatta tunteisiini.
Sirisco, veistä Dioneosta patsas ja aseta se tähän.
Alustaan kaiverrettakoon:
"Dioneo Genovalainen.
Hän tuotti mielihyvää tuhansille naisille."
Hän pitäisi siitä.
Ja lisäys:
"Vaan ei löytänyt rakkautta."
Liian julmaa ehkä. Tuhansien naisten jälkeen piste.
Epätäydellinen sielu petollisessa ruumiissa.
Olen täysin mitätön. -Ette ole.
Olette vaikka mitä.
Minulla ei ole mitään.
Eikä ketään.
On teillä minut.
Sinä.
Olet pysynyt rinnallani.
Rakastatko sinä minua?
Tietysti.
Rakastan sinua, Misia.
Minäkin rakastan teitä, varakreivitär. Tietysti rakastan.
Menetit rakastettusi,
mutta emme surreet häntä.
Emme. -Emme surreet Parmenaa. Olen pahoillani.
Anna anteeksi. -Ei se mitään.
Ei se haittaa, varakreivitär. -Olen kauhean pahoillani.
Tehdään se nyt.
Mikä?
Tännepäin. Tutun näköinen oksa.
Sanot joka oksasta samaa. Olisi pitänyt etsiytyä tielle.
Pidätkö minua täysin kyvyttömänä?
Pidän.
Katso nyt.
Löysitkö tämän matkallasi kartanoon?
En, mutta onnistuin kuitenkin löytämään sen nyt.
Hei. Päivää.
Tervehdys, matkalaiset. Mitä kuuluu?
Nälkä. Vatsani on kohta syönyt itsensä.
Tulkaa sisään. Olimme juuri aikeissa aterioida.
Hyvin ystävällistä. -Mukavahan se on saada seuraa.
Mario, vieraita!
Onpa viehättävä hökkeli. Pysyy pystyssä aivan itsestään.
Kovin anteliasta. -Lientä se vain on, mutta lämmittää kyllä.
Täydellistä. -Nautin joka siemauksesta.
Tulkaa muiden seuraan.
Ihana tuoksu.
Mario, tervehdi nyt vieraita.
Voi taivas.
Mitä nyt?
Voi taivas.
Hetkinen. Herranen aika. He ovat kuolleita!
Pakitetaan. -Voi taivas.
He ovat kuolleita! Mario!
Mitä riivatun perkelettä?
Hyvää soppaa!
Oli mukava tavata!
En halua enää ikinä nähdä silmilläni, mutta silti elää.
Karmiva kokemus, mutta saimme sentään ruokaa.
Niinkö?
Halusi kartella tietä on johdattanut meidät tänne hullujen ja kalmojen sekaan.
Tie sen sijaan vie jo lähtökohtaisesti paikkaan, johon haluamme päästä.
Tämä on sinun syytäsi. Epäonnistuit.
Kehtaatkin! Jos et olisi työntänyt minua sillalta…
Itse rupesit jankkaamaan leivästä. Sinun oli pakko päästä päsmäröimään.
Mokomakin leivän valtias. Minun valtiaani.
Palaan Villa Santaan.
Ai kirvesäijän ja meitä murhalla uhkailevan joukkion luokse? Fiksua.
Minulla on siellä oikea ystävä. Misia.
Ainoa todellinen ystäväni. Ensimmäinen sellainen.
Vai ensimmäinen? Johan on paksua.
Miten niin? Minulla ei ole aiemmin ollut ystävää.
Herra mun vereni! -Mitä?
Sinulla oli minut. Me olimme ystäviä.
Mutta ollessamme kahdennellatoista leikkasit mikkelinpäivänä hiukseni.
En leikannut. -Kyllä leikkasit.
Näytit ne sisarillesi ja katkaisit ystävyytemme.
Se oli väistämätöntä. -Miksi?
Sain selville, että olet palvelijani.
Isäsi ei ollut tuollainen.
Hän oli kiltti.
Muistutit häntä aina enemmän kuin minä.
Niinkö?
Niin.
Eli…
Et siis voi olla minun ystäväni,
mutta Misian ystävä voit olla.
Mikä ero meissä on?
En tiedä.
Sen tiedän, että aurinko laskee pian enkä tahdo taas jäädä ulos pimeään.
Tällä kertaa et ole yksin.
Olet minun kanssani.
Ja Vitrucchian.
Mökin eukko oli hän. -Älä sano noin.
Niin juuret kummun alla hajoaa
On elo murusina
Alla maan
Tuulenhenki ruumiin
Ilmaan kohottaa
Ja hentoisesti jälleen
Pudottaa
Kiitos, että sain muistaa häntä.
Kiitos, että sain olla mukana.
Ystävä.
Ystävät piristävät toisiaan. Mikä sinua piristäisi?
Tahtoisin lähteä täältä iäksi.
Se olisi kenties parasta.
Jättää Ruggiero tänne riehumaan.
Rakkahin ystäväni. Todellinen ystäväni.
Pysyt aina rinnallani.
Niin.
Mikä hätänä?
Auttaisitko eräässä asiassa?
Menen hoitamaan sikoja. Älä tule perässä.
Voinko auttaa? -Et.
Olen vahvempi kuin luulisi. Tiedät kyllä.
Ei. Me kohtasimme.
Minä elän tahollani, sinä omallasi. Pidä etäisyys.
Miten surkea emäntäsi voi?
Hän -
tahtoo, että tapan sinut.
Saadakseen kartanon itselleen.
Sepä ikävää.
En halua tehdä sitä.
Ei tämä paikka toisi meille mitään hyvää.
Sinun tappamisesi…
Mitä?
Se veisi minulta hengen.
Älä sitten tee sitä.
Emäntäni käski.
Mitä odotit minulta? Siunaustako?
Antaisitko sen?
Pyydät lupaa tappaa minut,
vaikka en edes ole kartanon perijä. Bravo.
Kuulitko? En ole perijä. -Juo.
Pieni kulaus. -En ole perijä.
Hyvä juoni.
Ounastelin myrkkyä.
Varauduin siihen, että… -En ole perijä.
Mitä? Pois päältäni. -En ole perijä.
Tekstitys: Heidi Mäki