‫- דקמרון -‬
‫אנחנו לא יכולים פשוט להישאר פה.‬
‫חייבים להיכנס לפאניקה!‬
‫סיריסקו!‬ ‫-אלוהים!‬
‫תכניס אותנו לווילה הזאת!‬ ‫-המשוגע עם הגרזן יכרות לנו את הראש!‬
‫מה אעשה? אהפוך את הידיים שלי לחרבות? די!‬ ‫-אני לא יודעת!‬
‫אם לא תחזיר אותנו פנימה, אני אצרח.‬
‫אל תסתכלי עליי בתקווה לפתרונות,‬ ‫כי ברור שאין לי!‬
‫הקפלה.‬ ‫-המפתחות בפנים.‬
‫טיפש.‬ ‫-אוקיי, בבקשה אל תהיי רעה אליי.‬
‫אז אל תהיה טיפש.‬ ‫-בואו נלך לאורווה.‬
‫לאורווה המסריחה?‬
‫אני סובל מרגישות לסוסים.‬
‫ומרגישות לעץ.‬
‫ולא אסבול סירחון!‬
‫אני חייב לחזור בשביל אשתי.‬
‫אני אציל את אשתי.‬
‫חכה…‬
‫הוא השאיר שם את אשתו?‬ ‫איזה מין גבר עושה דבר כזה?‬
‫פאנפילו! גבר, אתה לא יכול…‬ ‫אתה לא יכול לעשות את זה! אתה תיפול!‬
‫תיפול, פאנפילו! תיפול!‬
‫את פוחדת?‬
‫לא ממש.‬
‫ברגע שראיתי אותך, ידעתי.‬
‫שתוכל לקחת אותי?‬
‫שאת רוצה שייקחו אותך.‬
‫תמשיך לטפס, פאנפילו!‬
‫כשהמוח שלך יהיה מרוח על אבני הריצוף,‬
‫לא תקבל טיפה מהסימפתיה שלי!‬
‫שקט! את תמשכי את תשומת ליבם!‬ ‫-אל תגיד לי מה לעשות!‬
‫טוב, תני צעקה חזקה. בואי נראה מה…‬
‫היי!‬
‫אנחנו מנסים להתבדר כאן!‬
‫עצור!‬
‫פולש! אנס!‬
‫פאנפילו.‬
‫אז לא נפלת למותך כפי שקיווינו?‬
‫ראית את הפרא? הוא חתך אותך?‬
‫ראיתי אותו נכנס שוב לווילה.‬ ‫-מצאת את אשתך?‬
‫היא יכולה לדאוג לעצמה.‬
‫איזה בעל.‬
‫אפרופו בעלים,‬
‫איזה תענוג היה לפגוש את שלך הערב.‬
‫אני מניח שגם את פגשת אותו לראשונה.‬
‫איך הוא היה בעינייך? מת למדי?‬
‫ראית את הרופא?‬ ‫-לא.‬
‫ומה עם הגבירה פילומנה, ארוסתי?‬
‫אני צריך לגלות לה משהו שיהרוס אותה לגמרי.‬
‫היא לא גבירה.‬
‫מה?‬ ‫-פילומנה מעולם לא הייתה פילומנה.‬
‫אז מי זו פילומנה?‬
‫ליצ'יסקה.‬ ‫-המשרתת.‬
‫איפה היית?‬
‫ליצ'יסקה הייתה המשרתת,‬ ‫פילומנה הייתה הגבירה.‬
‫הן התחלפו ביניהן, ושתיהן גורשו.‬
‫אתם אומרים שאני קורבן של חילוף?‬
‫כולנו קורבנות. אני, יותר מכולם!‬
‫למה גורשנו?‬
‫טוב…‬
‫פאנפילו חשב שיהיה נהדר ומהנה‬
‫להזמין להקת סוגדי שטן רצחניים לבית שלנו.‬
‫הכול התחיל כשפמפינאה‬ ‫העמידה פנים שהיא נשואה,‬
‫ובאורח פלא בהיריון מהמארח שלנו, שמת מזמן!‬
‫הנקודה היא שעכשיו אנחנו כאן בגלל פאנפילו!‬
‫הגבירה סטרטיליה שאלה למה אנחנו גורשנו.‬
‫ובכן, כולנו כאן‬
‫כי סיריסקו חילל את גופתו של לאונרדו.‬
‫אז לאונרדו לא היה בוונציה?‬
‫את בכלל בהיריון?‬
‫כן! כמובן שאני בהיריון, מפלצת שכמותך!‬
‫אז מי האבא?‬
‫האם אנו חייבים לשחזר כל רגע בהיסטוריה?‬
‫מה שנעשה, נעשה.‬
‫כל הבלגן הזה באשמתי!‬
‫אני הבאתי אותם לכאן!‬
‫נקודה טובה. הכול אכן באשמתך.‬
‫חשבתי שסוף סוף יש לי יתרון.‬
‫אבל אני פשוט אידיוט. אני פשוט אידיוט.‬
‫אתה לא אידיוט, אתה סתם טיפש.‬ ‫-טיפש זה נכון.‬
‫אני מסכימה.‬
‫טיפש זה נכון.‬
‫אלוהים, תראו אותנו…‬
‫כאן בחוץ, בקור…‬
‫בלי כרית.‬
‫רגליי יהיו הכריות שלך.‬
‫הרגליים שלך אינן כריות.‬ ‫הרגליים שלך הן רגליים.‬
‫אני מצטערת שרגליי אינן כריות.‬
‫הלוואי שהן היו יכולות להיות כריות.‬
‫ננסה את זה.‬
‫אפילו לא אכלתי את חטיף הערב שלי.‬
‫אוי, שתוק.‬
‫אתה צריך לבכות יותר מכולם.‬
‫אשתך לכודה בבית הזה, המלא ברוצחים…‬
‫ולא הצלחת להציל אותה.‬
‫חשוך. כל כך חשוך…‬
‫אלוהים. לכי! תמשיכי ללכת!‬
‫אני לא מאמינה שאני שוב פה בחוץ.‬ ‫אין לך מושג איך זה.‬
‫קור מקפיא, קבצנים גוססים,‬
‫אנשים שאוהבים לחנוק נשים יפהפיות.‬
‫אנחנו בגיהינום, ליצ'יסקה! זה הגיהינום!‬ ‫-את הגיהינום.‬
‫לאן המנהרה הזאת זרקה אותנו?‬
‫אני אמורה לשבת מול אח,‬ ‫כשאצבעות רגליי מעלות עשן מרוב חום!‬
‫את אמורה לקבל כל שתרצי,‬ ‫ברגע שהוא עולה בראשך.‬
‫השקפותייך על מה שאמור להיות‬ ‫תמיד עוזרות מאוד.‬
‫לאן אנחנו בכלל הולכות?‬ ‫-לאן את חושבת?‬
‫אנחנו צועדות חזרה לפירנצה.‬
‫עכשיו?!‬
‫לא, חשבתי שנישאר קצת‬
‫כדי לראות אילו יצורים‬ ‫מבלים כאן בשעת לילה כזו.‬
‫בחיי… מספיק! שקט!‬ ‫-אני לא יכולה להמשיך ללכת בחושך!‬
‫אל תכריחי אותי!‬ ‫-אוקיי, בסדר.‬
‫נמצא מקום להישאר בו עד הבוקר.‬ ‫-פה בחוץ?‬
‫מן הסתם לא נוכל לחזור.‬
‫את תוכלי. לבד.‬
‫איך את כל כך רגועה?‬ ‫-אני לא רגועה.‬
‫אני מבועתת.‬
‫אבל כרגיל, הרגשות שלך חשובים יותר.‬
‫כרגע, את לוקחת את כל הפחד. לי לא נשאר.‬
‫נהדר. המקום הכי חשוך ביער.‬
‫את לא רוצה ללכת, את לא רוצה לעצור.‬
‫אני שונאת את זה.‬
‫אני שונאת את זה, ואני שונאת אותך.‬
‫התקף זעם. פנטסטי.‬
‫אם אביך היה פה,‬ ‫העיניים היו יוצאות לו מהראש.‬
‫את יודעת שגורשנו‬ ‫בגללך ובגלל משחק ההתחפשות הקטן שלך.‬
‫הצלתי את חייך בווילה.‬ ‫-מיסיה הצילה את חיי.‬
‫אם היא לא הייתה מדברת, היית נשארת בשקט.‬
‫הייתי מדברת…‬
‫קודם.‬
‫אני רק… ניסיתי לתזמן את זה.‬
‫זה הצד שלי במערה. אל תתקרבי לכאן.‬
‫בסדר.‬
‫למה שאתקרב,‬
‫כשיש לי את הצד הזה, הטוב בהרבה, של המערה?‬
‫אוי, תראי.‬
‫נקודה מקסימה, נוחה וחלקה.‬
‫כמה נפלא. תודה שהחלקת אותה, טרול מערה.‬
‫המערה הזו בטוחה ונטולת טרולים.‬
‫אני מקווה שאת צודקת.‬
‫ואני יודעת שאת חושבת שאני כלום,‬ ‫כמו שאבי חשב,‬
‫אבל אני לא.‬
‫מעולם לא אמרתי זאת.‬
‫וגם הוא לא.‬
‫אוי, הטרול חזר.‬
‫אני אהרוג אותך.‬
‫אישה, האם זו המגפה?‬
‫מעולם לא ראיתי אותה עובדת כל כך מהר,‬ ‫אבל כנראה שכן. אולי המחלה מתחזקת.‬
‫חשוב שכולנו נישאר רגועים.‬
‫הביאו את הבצלים!‬ ‫-לא!‬
‫דיונאו, איפה אתה?‬
‫אלוהים!‬ ‫-את קרובה מדי!‬
‫איפה הציפור? אנחנו צריכים ציפור!‬
‫תני לי בצל! בצל!‬
‫תביאי את הבצלים.‬
‫תני לי את ידך, נייפילה.‬ ‫-אלוהים!‬
‫כאן.‬ ‫-אלוהים.‬
‫תן לי לעזור לך.‬ ‫-לא, אני מסתדר.‬
‫אני יכול לעשות את זה. אני מסתדר.‬ ‫-טוב, איך שתרצה.‬
‫בואי נצא לגן.‬ ‫אני לא רוצה שתהיי בבית המזוהם הזה.‬
‫הייתי כאן כל הלילה.‬
‫כן, אני יודע.‬
‫חזרת! איפה היית?‬
‫תעמיסו אותם פה.‬
‫נייפילה, הודי לאלוהים, מושיענו,‬
‫שהכה באויבינו‬
‫והגן על כולנו בשעת מצוקתנו הגדולה.‬
‫לא.‬
‫לא אודה.‬
‫את לא יכולה להגיד לאשתי מה לעשות.‬ ‫את לא היורשת של הווילה.‬
‫גם אתה לא.‬
‫אין אף יורש!‬
‫כן, יש!‬
‫מה?‬
‫בהוראה שלי.‬ ‫-זה לא יעבוד.‬
‫שקט!‬
‫ששש!‬ ‫-אלוהים.‬
‫שלוש,‬
‫שתיים,‬
‫אחת.‬
‫מה לעזאזל?‬
‫אלוהים!‬
‫היי! בלי הדברים האלה!‬
‫אוי, לא! אלוהים!‬
‫תכה אותו יותר חזק!‬
‫לסגת!‬
‫ראית את הרופא?‬ ‫-אני מאוכזב ממך, חבר ותיק.‬
‫כן.‬
‫הוא בסדר?‬
‫הוא יהיה בסדר. בואו נקשור אותו, מהר.‬
‫מיסיה, תעזרי.‬ ‫-לא, אני עסוקה.‬
‫אוי, אלוהים. בבקשה.‬
‫במה?‬ ‫-בלהגן עלייך.‬
‫היינו צריכים להתחיל באלימות.‬
‫הוא עדיין יורש הווילה.‬
‫כן…‬
‫נכון.‬
‫ומגיע לו כבוד.‬
‫הכבוד המירבי.‬
‫מיסיה, הביאי את החולצה שלו.‬
‫חולצה…‬
‫אני צריך שתזוזי. זוזי.‬
‫סניור טינדארו.‬
‫אני מרגישה אותו מגרד בפנים.‬
‫הבה נרגיע אותו עם עוד קצת צעידה.‬
‫האבל גובה מחיר.‬
‫זה חסד גדול מצידך להתאבל עליו.‬
‫על מי אתאבל, אם לא על בעלי?‬
‫נראה שסיפור האהבה הקטן שלי הסתיים.‬
‫אתגעגע אליו.‬
‫התכוונתי לדיונאו.‬
‫כן, אני מתאבלת גם עליו, כמובן.‬
‫למרות שהוא היה בן בליעל.‬
‫הן עושות טוב לבן שלך…‬
‫ההליכות הנפלאות האלה.‬
‫אני בטוחה שהוא מרגיש את המסירות שלך בצורה…‬
‫חזקה למדי.‬
‫ולא את מצוקתי, אני מתפללת.‬
‫אני מתעבת את האיש הדוחה הזה, פאנפילו.‬
‫מנסה להאשים כל אחד מלבד עצמו‬ ‫בצרה בה אנו נמצאים.‬
‫הוא תקף אותי שוב ושוב.‬
‫זה היה מעורר רחמים, לא?‬ ‫-הוא מעורר רחמים, אני מסכימה.‬
‫כאילו זו לא הייתה אשמתו שהרוצח פלש לביתי.‬
‫האם לא זכיתי כלל בבני ברית?‬
‫האם אינני אלמנה מתאבלת?‬
‫איש לא מבין.‬
‫אני מניחה שאת מבינה,‬
‫במידה מסוימת.‬
‫היא הייתה נחמדה?‬
‫כן, היא הייתה…‬
‫היא הייתה נחמדה.‬
‫והיא הייתה כל כך עדינה, והיא אהב…‬
‫ויקונטית?‬
‫בבקשה, בואי נעזוב את המקום הזה.‬
‫בואי נשוב לפירנצה. אין כאן שום דבר עבורנו.‬
‫אולי כמוצא אחרון.‬
‫אבל אל תחששי.‬
‫יש עוד מהלך שניתן לבצע.‬
‫עדיין לא נוותר על הווילה הזאת.‬
‫אכלתי רק ריבס במשך ימים שלמים.‬
‫כן, אני זוכרת.‬
‫די מלוכלך כאן, לא?‬
‫המטבח.‬
‫מקום נהדר לחשוב בו.‬
‫שלום, סטרטיליה.‬
‫גם את באת הנה כדי לחשוב?‬
‫שלום!‬
‫שלום.‬
‫חשבתי על רופאי שפעם חי, דיונאו.‬
‫ועל תהפוכות החיים האכזריות.‬
‫ובכל מקרה, סטרטיליה, חדרי מטונף למדי,‬
‫ותהיתי, סטרטיליה,‬
‫אם אולי תרצי לנקות אותו מיידית.‬
‫מייד, אם את מבינה את כוונתי.‬
‫אני צריך אותך עכשיו.‬
‫כדי שתקראי לי שוב חזיר קטן ועלוב.‬
‫בפרטיות.‬
‫אני באמת מאוד עצוב.‬
‫לא. לעולם לא שוב.‬ ‫-למה?‬
‫כי אצילים צריכים להיות עם אצילות,‬ ‫לא עם משרתות.‬
‫למה?‬
‫אני מועסקת על ידי אדון הבית,‬ ‫ואדון הבית מת.‬
‫אתה מבין?‬
‫מעולם לא הייתי צריכה להתעסק בזה או בך.‬
‫אני אמורה לדעת.‬
‫ובכן, אם כך, את משוחררת.‬
‫אני מנקה.‬
‫אז אשחרר את עצמי.‬
‫אני עוזב.‬
‫ולעולם לא תשמעי אותי מתחיל מחשבה נוספת,‬
‫או מסיים אחת.‬
‫וזהו…‬
‫אכן אובדן גדול.‬
‫אל תסתכלי עליי!‬
‫את צריכה משהו? כי מה שזה לא יהיה, אין לי.‬
‫אני לא צריכה דבר.‬
‫אני דואגת לעצמי.‬
‫תוכלי להשאיר אותנו לבד?‬ ‫-אם אוכל להשאיר אתכם לבד?‬
‫היא יכולה להישאר.‬ ‫-לא, היא לא.‬
‫לא, היא לא.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-אני בסדר.‬
‫טוב, יש לי תוכנית בנוגע לרוג'יירו.‬
‫לתוכנית הקודמת, הבאת הגברים האלה הנה,‬
‫לא היה סוף טוב.‬
‫את לא נראית עצובה.‬
‫תראי,‬
‫בואי לא נשוחח על העבר, בסדר?‬
‫אני זקוק לעזרתך עכשיו.‬ ‫-במה? מה המזימה הקטנה שלך?‬
‫המגפה לא תוכל להימשך לנצח,‬ ‫לא משנה מה רוג'ריו חושב.‬
‫כשהיא תסתיים, הווילה הזו תוכל להיות שלנו.‬
‫אבל היא של רוג'יירו.‬ ‫-לא אכפת לו. הוא חושב שהעולם מגיע אל קיצו.‬
‫אני רוצה לשכנע אותו שייתן אותה לנו.‬
‫הוא לא מחבב אותך.‬ ‫-אבל אותך הוא מחבב.‬
‫נכון?‬
‫אנחנו צריכות למצוא את הדרך.‬
‫אנחנו לא רוצות את הדרך.‬
‫היא מלאה בדברים איומים.‬
‫נשחזר את צעדיי בשטח הכפר.‬
‫המסע הזה חרוט בנשמתי.‬
‫שכחתי שאת אחת שעוקבת אחר חריטות נשמתה.‬
‫בסדר. תובילי את, לשם שינוי.‬
‫את לא יודעת איך זה היה.‬
‫את יודעת במה אני נזכרתי אמש?‬
‫בערכי המוסר שנטשת?‬
‫ויטרוקיה המרשעת.‬
‫מעולם לא האמנתי בה.‬
‫כן האמנת.‬ ‫-לא האמנתי.‬
‫"ויטרוקיה, ויטרוקיה, השטן קילל את שמך."‬
‫ואז היינו מכבות את הנרות ומחכות.‬
‫היא אף פעם לא גנבה את שינינו‬ ‫וטחנה אותן לאבקה למרק שלה.‬
‫זה לא שינה. היא תמיד הפחידה אותנו נורא.‬
‫הפחדת אותי עד לשד עצמותיי‬ ‫כשדיברת אמש על טרולים.‬
‫כן, אני יודעת. קצת הפחדתי גם את עצמי.‬
‫כמעט הערתי אותך כדי שתארחי לי חברה.‬
‫אבל לא הערתי.‬
‫ובצדק, כי אני לא פה כדי לארח לך חברה.‬
‫אנחנו לא חברות, טיפשה.‬
‫אני יודעת.‬
‫תראי, עץ לימון.‬
‫אני גאון.‬
‫הוא רקוב.‬
‫אלוהים.‬
‫שלום לך.‬
‫אגב, הרופא שלי צריך לקבל קבורה ראויה,‬
‫בנפרד מהנבלים והזונות.‬
‫באמת?‬ ‫-דיונאו היה חברו של אציל גדול.‬
‫וגם מרעילו.‬
‫מרעיל, חבר,‬
‫הכול אותו דבר.‬
‫באמת?‬
‫תן לי את האת.‬
‫אני באמת חזיר קטן ועלוב.‬
‫גם אני.‬
‫זו את.‬
‫בדיוק התעמלתי.‬
‫שתוק.‬
‫חזיר קטן ועלוב.‬
‫נהדר.‬ ‫-אתה מעורר רחמים, חלש, טיפש!‬
‫השפתיים שלך…‬
‫נהדרות.‬
‫סטרי לי.‬
‫חזק יותר.‬
‫חזיר מטונף.‬
‫את יפהפייה.‬
‫אני שונאת אותך.‬
‫אידיוט אציל קטן שכמותך.‬
‫האנשים שלך מתו.‬
‫באמת?‬
‫טוב, העור של כמה מהזונות האלה‬ ‫באמת נראה קצת לח.‬
‫קלנדרינו, נכון?‬
‫תוכל לשחרר אותי ולהביא לי קצת יין?‬
‫"העולם מריח כמו גיהינום מסריח."‬
‫"סעודה ברעב, רעב בבצורת."‬
‫זה…‬
‫בנוונטו.‬
‫שדיים?‬
‫אפרסקים עטופים במשי.‬
‫אם כך…‬
‫מבנוו…‬
‫ברבטוס מבנוונטו.‬ ‫-תכשיטים, בבקשה.‬
‫ברבטוס.‬
‫בנוונטו.‬
‫שלום.‬
‫ברבטוס…‬
‫היי!‬ ‫-קלנדרינו, הכנס אותי.‬
‫לא, אל תכניס אותה.‬
‫אני ראש הבית, קלנדרינו.‬ ‫-לא, היא לא ראש הבית.‬
‫גם הוא לא!‬ ‫-היא נחותה ממני.‬
‫באיזה מובן? אנא, הסבר.‬
‫באופי, ברוח, בכנות, בלא לשקר.‬ ‫את טובה מאוד. קלנדרינו, עליי להתעקש.‬
‫אתה שומע את עצמך? "עליי להתעקש"?‬ ‫-את שומעת את עצמך? נשר מוצץ דם שכמותך!‬
‫ראית את הכובע שלך, סנאית כועסת שכמותך?‬
‫אתה…‬ ‫-אישה טיפשה שכמותך.‬
‫תפסי את השמלה, נייפילה.‬
‫אל…‬ ‫-בהצלחה.‬
‫בהצלחה.‬ ‫-זה משי ונציאני, מפלצת שכמותך!‬
‫עזוב מייד את החלק הזה בווילה!‬ ‫-לא.‬
‫כן!‬
‫היא לא ראש הבית!‬
‫איך אפשר לעזור לך?‬
‫אני לא במצב רוח לשיחה על הא ועל דא.‬
‫כן. טוב, אז מה לגבי…‬
‫הצעה?‬
‫נישואים איתי בתמורה לשחרורך.‬
‫תוכל לקבל את הווילה,‬ ‫כבעליה החוקיים, איתי ככלתך.‬
‫ואני באה…‬
‫עם נדוניה גדולה.‬
‫מלבד נדרינו, לא נצטרך לדבר אף פעם.‬
‫האמת, הייתי מעדיפה שלא.‬
‫בוא נחלק את הווילה באמצע.‬ ‫אתה בצד אחד, אני בצד השני.‬
‫של מי התינוק?‬ ‫-נגיד שהוא שלך.‬
‫והיית מעדיפה שלא נדבר?‬
‫הייתי מתעקשת.‬
‫אז למה הסומק?‬
‫אני מזכירה לך שגורלך בידיי.‬
‫גורלי זהה לגורלך,‬
‫לזה של סטקי ושל ברונו ושל לורנצו,‬
‫כל חבריי, כל אויביי.‬
‫גם הזונות האלה, אני מאמין.‬ ‫-הן קיבלו מה שהגיע להן.‬
‫אני ממש לא מעוניין בך.‬
‫אתה פלרטטן.‬
‫אני לא מפלרטט.‬
‫אני כן ככומר.‬
‫את סתמית. את זקנה.‬
‫את בהיריון עם הממזר של איזה גבר מסכן.‬
‫של סיריסקו?‬
‫אבל יותר מכול, האישיות שלך רעה.‬
‫לאונרדו לעולם לא היה מתחתן איתך.‬
‫ודאי שהוא היה.‬
‫כמה חצוף מצידך לבקש את ידו.‬
‫למרות שאני מבין‬ ‫למה כל מה שאת כמהה לו זו אהבה.‬
‫אבל מעולם לא קיבלת אותה, ולעולם לא תקבלי.‬
‫לא מכיוון שאת לא יפה.‬ ‫טוב, לא רק מכיוון שאת לא יפה,‬
‫אלא מכיוון שאת אישה מתחסדת ומעוררת רחמים‬ ‫שמרוכזת בעצמה.‬
‫תראי איך כולם בווילה בזים לך.‬
‫ואני בטוח שהמצב היה דומה בפירנצה.‬
‫כל גבר שפגש בך ראה מייד‬
‫איזו כלבתא תלותית וצרת ירכיים את, וברח.‬
‫אז בתשובה ל…‬
‫הצעה שלך,‬
‫הייתי מעדיף לזיין צמח קוצני‬ ‫מאשר לזיין את הגוף היבש והנואש שלך.‬
‫אני מעדיף להירקב בחדר הזה‬ ‫עד שהדבר ייקח את כולנו‬
‫מאשר להתקרב אלייך עוד סנטימטר.‬
‫התשובה שלי היא לא.‬
‫אתה עושה…‬ ‫-קיבלת את התשובה שלך. עכשיו לכי.‬
‫נמאס לי מדי מהפרצוף הנפול שלך‬ ‫מכדי להמשיך להבהיר את הנקודה.‬
‫מה קרה?‬
‫מה אמרת לו?‬
‫פאנפילו, נייפילה.‬
‫איך אפשר לעזור לכם?‬
‫מה פמפינאה אמרה לך?‬
‫פמפינאה הציעה נישואים בתמורה לחופש שלי.‬
‫ומה הייתה תשובתך?‬
‫ובכן,‬
‫אמרתי לה שאשקול זאת, כמובן.‬
‫אלא אם יש לכם הצעה טובה יותר?‬ ‫-האמת שיש לנו.‬
‫מנה אותנו כמנהלי משק הבית שלך.‬ ‫-את שניכם? אותך ואת אשתך?‬
‫כן. אז הווילה שלך,‬
‫אבל כמובן שלא תרצה‬ ‫לבלות את הזמן המועט שנותר‬
‫בחור הזה בלי חבריך.‬
‫אנחנו ננהל את האחוזה בהיעדרך.‬
‫אם תחזור, נדאג שאייל הבית יחכה לך.‬
‫אתה יודע ששכבתי איתה, נכון?‬
‫זה לא מפריע לך?‬
‫זה קרה ממש פה. בטח אפשר עדיין להריח את זה.‬
‫לא מפריע לו שעשינו אהבה?‬
‫זה לא מפריע לך?‬
‫זה מפריע לי.‬
‫אבל זו לא הסיבה שאני כאן.‬
‫הייתי רעיה טובה עבורך.‬ ‫-לא הייתי בעל טוב עבורך?‬
‫יש דברים עליהם אנחנו לא מדברים.‬
‫דברו עליהם, בבקשה.‬
‫אמרת לי שאלוהים שלח אליי את דיונאו.‬
‫שיקרת לי בקשר לאלוהים.‬ ‫-נייפילה, שכבת עם הרוצח הזה!‬
‫ואתה היית נאמן?‬
‫מה עם מכין הנעליים?‬
‫מה איתך ועם לורד פטי?‬
‫אלה היו…‬
‫פעילויות חברותיות.‬
‫אתה חושב שאני ילדה!‬ ‫-ולמה זה, לדעתך?‬
‫גנבת את האצבע של הקרדינל, נייפילה.‬ ‫נפלת לבאר!‬
‫אתה לא אוהב אותי כמו שאני?‬
‫ודאי שאני אוהב אותך.‬
‫את השותפה שלי.‬
‫והחברה שלי.‬
‫ואשתי.‬
‫יש בי כמה פגמים.‬
‫או לא פגמים, אלא נקודות שוני.‬
‫אני מפצה עליהן, לא?‬
‫לא צפיתי שנדון בכך מול אדם אחר.‬
‫מעולם לא התכוונת לדון בכך.‬
‫פשוט התכוונת לשקר.‬
‫כשראיתי אותך עם רוג'יירו…‬
‫מה? ראית אותנו? איזה חלק?‬
‫שקט!‬
‫כשראיתי אתכם…‬
‫שימח אותי לראות אותך שמחה.‬
‫סליחה שלא יכולתי לתת לך את זה בעצמי.‬
‫אוקיי, אעשה את זה.‬ ‫שניכם תוכלו לנהל את האחוזה.‬
‫למעשה, תוכלו לקבל אותה.‬ ‫אחתום על כל מה שתרצו.‬
‫מה?‬ ‫-כן.‬
‫תביאו נוטריון, או מה שלא צריך. את יודעת,‬
‫יש ביניכם אהבת אמת, בערך.‬
‫בינך לבין הגבר האלגנטי.‬
‫תיהני ממנה כל עוד היא חיה.‬
‫בסדר.‬
‫את רוצה לשחרר אותי ולשכב שוב?‬
‫או שלא תשחררי אותי, ו…‬
‫לא.‬
‫תודה.‬
‫את בסדר, נייפילה?‬
‫את נראית מעט חיוורת.‬
‫אני בסדר.‬
‫חבל.‬
‫איזה חופש זה היה,‬
‫לומר דברים שלא אמרנו.‬
‫כן.‬
‫אני מרגיש…‬
‫שהוקל לי.‬
‫הוא הסכים!‬ ‫-מה?‬
‫באמת?‬
‫אני מבטיח לך, אהובתי,‬
‫בפרק הבא הזה של חיינו ביחד…‬
‫לא יהיה דבר שלא אומר.‬
‫את חברתי הכי טובה.‬
‫ואתה שלי.‬ ‫-ומגיעה לך שאהיה כן.‬
‫ולך מגיע שאני אהיה.‬
‫הבה נתחיל.‬
‫הוא מת, ואני חייתי.‬
‫זה מרגיש לי לא בסדר,‬ ‫אך למדתי שלא לסמוך על רגשותיי.‬
‫סיריסקו, גלף בבקשה‬ ‫פסל גדול של דיונאו והנח אותו פה.‬
‫דאג שעל הבסיס יהיה כתוב…‬
‫"דיונאו מגנואה.‬
‫"הוא עינג אלפי נשים, גופנית."‬
‫זה היה מוצא חן בעיניו.‬
‫ותוסיף,‬
‫"אך הוא מעולם לא מצא אהבה."‬
‫זה אכזרי מדי?‬ ‫פשוט סיים ב"אלף נשים, גופנית".‬
‫אדם בעל נפש פגומה בגוף שעשוי להטעות.‬
‫אני שום דבר.‬
‫את לא שום דבר.‬
‫את הרבה מאוד.‬
‫אין לי כלום.‬
‫אין לי אף אחד.‬
‫יש לך אותי.‬
‫את.‬
‫היית חברתי כל הזמן.‬
‫את אוהבת אותי?‬
‫ברור שאני אוהבת אותך.‬
‫אני אוהבת אותך, מיסיה.‬
‫גם אני אוהבת אותך, ויקונטית.‬ ‫גם אני אוהבת אותך. בטח שאני אוהבת אותך.‬
‫איבדת את המאהבת שלך,‬
‫ולא התאבלנו עליה.‬
‫לא.‬ ‫-לא התאבלנו על פארמנה שלך.‬
‫אני כל כך מצטערת.‬
‫זה בסדר.‬ ‫-לא.‬
‫זה בסדר, ויקונטית.‬
‫זה בסדר.‬ ‫-לא. אני כל כך מצטערת.‬
‫נוכל לעשות זאת עכשיו.‬
‫מה?‬
‫מכאן. הענף הזה נראה מוכר.‬
‫את כל הזמן אומרת את זה.‬ ‫למה לא חיפשנו את הדרך כשיכולנו?‬
‫את באמת חושבת‬ ‫שאיני יכולה לעשות כלום, נכון?‬
‫כן.‬
‫רואה?‬
‫מצאת את זה בדרך לווילה?‬
‫לא, אבל אני עדיין מקבלת קרדיט‬ ‫על כך שמצאתי את זה עכשיו.‬
‫שלום.‬
‫היי.‬ ‫-שלום לך.‬
‫שלום, מטיילות יקרות. מה שלומכן?‬
‫אנחנו גוועות.‬ ‫בטני כמעט סיימה לאכול את עצמה.‬
‫למה שלא תיכנסו?‬ ‫בדיוק עמדנו לאכול, הצטרפו אלינו.‬
‫זה יהיה אדיב מאוד.‬ ‫-בכלל לא.‬
‫נחמד שתהיה קצת חברה.‬
‫מריו, יש לנו אורחות!‬
‫איזו בקתה מקסימה יש לכם.‬
‫מדהים איך היא עומדת לבדה.‬
‫כל כך נדיב מצידך.‬
‫זה ציר צנוע, אבל הוא יחמם אתכן.‬
‫זה יהיה מושלם.‬ ‫-אני איהנה מכל טיפה וטיפה.‬
‫היכנסו ושבו, האחרים מחכים.‬
‫זה מריח כל כך טוב.‬
‫מריו, אל תהיה גס רוח, תגיד שלום.‬
‫אלוהים.‬
‫מה העניין? מה קורה?‬ ‫-לא.‬
‫מה…?‬
‫אלוהים.‬ ‫-לא.‬
‫רק שנייה. אלוהים.‬ ‫-אלוהים.‬
‫הם מתים!‬ ‫-לכי אחורה.‬
‫לכי אחורה!‬ ‫-אלוהים!‬
‫כולם מתים!‬ ‫-לכי אחורה!‬
‫מריו!‬ ‫-מה בשם כל מעמקי הגיהינום?!‬
‫המרק טעים!‬
‫נעים להכיר!‬
‫אני רוצה לעצום עיניים‬ ‫ולא לראות שוב שום דבר אי פעם, אבל לחיות.‬
‫זה היה מזוויע. אבל לפחות זכינו לאכול.‬
‫"לפחות זכינו לאכול"?‬ ‫פילומנה, עם תוכניתך המבורכת להתרחק מהדרך,‬
‫אנחנו נמצאות כאן עם הלא שפויים והמתים.‬
‫הדרך, מטבעה, לא יכולה להיכשל.‬
‫זה קו שמוביל אותך‬ ‫למקום אליו את רוצה להגיע.‬
‫זאת אשמתך.‬
‫נכשלת.‬
‫איך את מעיזה?‬
‫אם לא היית דוחפת אותי מהגשר ההוא…‬
‫אם רק היית נותנת לי לחלוק בלחם שלי!‬ ‫-התחלנו.‬
‫אבל לא, מסתבר שאת פשוט אחראית לנצח.‬
‫המלך של הלחם, המלך שלי!‬
‫אני חוזרת לווילה סנטה.‬
‫חזרה לאדם עם הגרזן ולכל החברים, לכאורה,‬ ‫שאמרו לנו לעזוב או למות? חכם.‬
‫לי יש חברה אמיתית שם. מיסיה.‬
‫החברה האחת שסוף סוף הכרתי.‬ ‫החברה הראשונה שלי.‬
‫החברה הראשונה שלך? מצחיק.‬
‫איך זה מצחיק?‬ ‫אף פעם לא הייתה לי חברה אמיתית.‬
‫אלוהים שבשמיים!‬ ‫-מה?‬
‫אני! הייתה לך אותי!‬
‫אנחנו היינו חברות עד גיל 12,‬ ‫אז מסיבה לא ברורה כלשהי‬
‫גזרת את השיער שלי‬ ‫בסעודה השלישית של מיקלמוס.‬
‫לא עשיתי את זה.‬ ‫-כן עשית.‬
‫גזרת אותו,‬ ‫ואז הראית אותו ללאורטה ולוויולטה,‬
‫ולא דיברתי איתי שוב כאל חברה.‬
‫זה היה חייב לקרות מתישהו.‬ ‫-למה?‬
‫כי גיליתי שהיית המשרתת שלי.‬
‫אבא שלך לא היה כזה.‬
‫הוא היה אדיב.‬
‫תמיד היית יותר דומה לו ממני.‬
‫את חושבת?‬
‫כן.‬
‫אז…‬
‫לא יכולת להיות חברה שלי,‬
‫אבל את יכולה להיות חברה של מיסיה.‬
‫מה ההבדל?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אבל אני כן יודעת שהשמש עומדת לשקוע,‬
‫ואני לא רוצה להיות פה בחוץ בחושך שוב.‬
‫את לא לבד הפעם.‬
‫את איתי.‬
‫ועם ויטרוקיה.‬
‫זאת הייתה היא שם.‬ ‫-אל תגידי את זה.‬
‫"אנו עוברים שורשים חמוצים‬
‫"אשר ממפים את התל‬
‫"עד שאנחנו לא יותר מאשר מגזירים זעירים‬
‫"של האדמה‬
‫"הרוח מפזרת את גופינו‬
‫"מעל ומסביב‬
‫"ומשיבה אותם בזהירות‬
‫"לעפר."‬
‫תודה שנתת לי לכבד אותה.‬
‫תודה שנתת לי להיות חלק מזה.‬
‫חברה?‬
‫חברה.‬
‫חברות מעודדות זו את זו. מה יעודד אותך?‬
‫אשמח לעזוב את המקום הזה ולעולם לא לחזור.‬
‫אולי זה יהיה הכי טוב.‬
‫לעזוב את רוג'יירו כדי שיתנהל ללא התחשבות.‬
‫חברתי היקרה,‬
‫חברתי האמיתית…‬
‫איתי בכל שלב.‬
‫כן.‬
‫מה קרה?‬
‫תעזרי לי במשהו?‬
‫אוקיי, אני הולכת לטפל בחזירים. אני זזה.‬
‫אל תבוא אחריי.‬
‫אפשר לעזור לך?‬ ‫-לא.‬
‫למה לא? אני חזק משאני נראה.‬ ‫כאילו שאת לא יודעת כבר.‬
‫לא.‬
‫נפגשנו.‬
‫לי יש את חיי, ולך את שלך. כבד את המרחק.‬
‫מה שלום אדוניתך העצובה?‬
‫היא…‬
‫רוצה שאהרוג אותך.‬
‫כדי שדבר לא יעמוד בינה לבין הווילה.‬
‫זה מצער.‬
‫אני לא רוצה.‬
‫שום טוב לא יצא מאיתנו במקום הזה בכל מקרה.‬
‫בעוד להרוג אותך…‬
‫מה?‬
‫לא אשרוד את זה.‬
‫אז אל תעשי את זה.‬
‫היא האדונית שלי.‬
‫מה היית רוצה שאעשה?‬
‫שאתן את ברכתי?‬
‫תהיה… מוכן?‬
‫הנה את כאן, מבקשת רשות להרוג אותי,‬
‫ואני אפילו לא יורש הווילה.‬
‫בראבו.‬
‫שמעת אותי? אני לא היורש.‬ ‫-פשוט שתה.‬
‫שתה קצת.‬ ‫-אני לא היורש. אני לא…‬
‫תכנון יפה.‬
‫חשבתי על רעל.‬
‫חשבתי שאתה עלול…‬
‫אני לא היורש.‬
‫מה?‬
‫רד ממני!‬
‫אני לא היורש.‬
‫תרגום כתוביות: גלעד קשר‬