DEKAMERON
Ne možemo ostati ovdje.
Moramo paničariti!
-Sirisco! -Bože!
Vrati nas u vilu.
Ubit će nas luđak sa sjekirom!
Što ću? Pretvoriti ruke u mačeve?
-Prestani! -Ne znam!
Vrištat ću ako nas ne vratiš unutra.
Ne tražite rješenje od mene jer ga očito nemam!
-Kapela. -Ključevi su unutra.
-Budalo. -Molim vas, ne budite zločesti prema meni.
-Onda ne budi glup! -Hajdemo u staju.
Smrdljivu staju?
Ne podnosim konje.
Ni drvo.
I ne trpim smrad!
Moram se vratiti po ženu.
Spasit ću svoju ženu.
Čekaj.
Ostavio je ženu unutra? Kakav je to muškarac?
Panfilo! Čovječe, ne možete…
Past ćete!
Padni, Panfilo!
Bojiš se?
Ne baš.
Znao sam čim sam te vidio.
Da me možeš imati?
Da želiš da te netko ima.
Samo se ti penji, Panfilo!
Kad padneš i mozak ti se prospe,
nimalo te neću žaliti!
-Tiho! Privući ćete njih! -Ne ušutkavaj me!
Dobro, glasno vrisnite. Da vidimo što…
Hej!
Pa imamo gošće!
Stani! Uljez! Silovatelj!
Panfilo.
Nisi pao i poginuo, kako smo se nadali?
Je li vas taj divljak zarezao?
-Ušao je u vilu. -Vidjeli ste ženu?
Zna se i sama čuvati.
Kakav muž!
Kad smo kod muževa, bilo je zadovoljstvo upoznati vašeg.
Mislim da ste ga i vi prvi put vidjeli. Kako vam se čini? Mrtvo?
-Vidjeli ste doktora? -Ne.
A gospu Filomenu, moju zaručnicu?
Moram joj reći nešto što će je posve uništiti.
Nije ona gospa.
-Molim? -Filomena nije Filomena.
Tko je onda Filomena?
-Licisca. -Sluškinja.
Gdje ste bili?
Licisca je bila sluškinja, Filomena gospa. Zamijenile su mjesta i obje su izbacili.
Želite reći da sam žrtva zamjene?
Svi smo mi žrtve! A ponajviše ja!
Zašto su nas izbacili?
Pa…
Panfilo je zaključio kako bi sjajno i zabavno bilo
kad bi u naš dom pozvao krvoločne sotoniste.
Počeo je tako što je Pampinea glumila da se udala
i magično zatrudnjela s našim mrtvim domaćinom.
Ovdje smo zbog Panfila!
Gospa Stratilia pitala je zašto smo svi mi izbačeni!
Svi smo ovdje
zato što je Sirisco oskvrnuo Leonardovo truplo!
Leonardo nije bio u Veneciji?
Jeste li uopće trudni?
Naravno da sam trudna, monstrume!
Tko je onda otac?
Moramo li baš o svemu iz prošlosti?
Što je bilo, bilo je.
Za sve sam ovo ja kriv!
Ja sam ih doveo!
Istina. Jesi ti kriv.
Mislio sam da je to dobar potez.
Ali idiot sam. Samo sam idiot.
-Nisi idiot. Samo si glup. -Tako je, glup.
Slažem se.
Glup, da.
Bože, pogledaj nas…
Vani na hladnoći.
Bez jastuka.
Moje noge bit će vam jastuci.
Tvoje noge nisu jastuci. Noge su ti noge.
Oprostite što moje noge nisu jastuci.
Kad bi bar mogle biti!
Pokušat ćemo.
Nisam dobio ni večernju užinu!
Daj, šuti.
Ti bi najviše trebao plakati.
Žena ti je zapela u toj kući punoj ubojica,
a nisi je mogao spasiti.
Jako je mračno.
Bože! Hodaj!
Ne mogu vjerovati da sam opet vani! Nemaš pojma kako je to!
Hladnoća, siromasi na samrti,
ljudi koji vole gušiti lijepe žene.
-Ovo je pakao, Licisca! -Ti si pakao.
Kamo nas je tunel ispljunuo?
Trebala bih sjediti pred vatrom, da mi se dime prsti.
Trebala bi imati sve što želiš čim to pomisliš.
Razmišljanje o tom što bi trebalo biti puno pomaže.
-Kamo uopće idemo? -A kamo misliš da idemo?
Vraćamo se u Firencu.
Sad?
Ma ne, možemo ostati da vidimo kakvo će nas stvorenje zaskočiti u ovo doba noći.
-Prestani! -Ne mogu hodati po mraku!
-Ne tjeraj me na to! -Dobro! Nađimo sklonište do jutra.
-Ovdje? -Pa ne možemo se vratiti!
Ti bi mogla. Sama.
-Kako si tako smirena? -Nisam smirena.
Prestravljena sam.
Ali, kao uvijek, tvoje su emocije važnije.
Koristiš se svim strahom pa ga nema dovoljno za mene.
Krasno! Najmračnije mjesto u šumi.
Ne želiš hodati, ne želiš stati.
Mrzim ovo.
Mrzim ovo i mrzim tebe.
Sad još i ispad bijesa!
Tvoj bi otac kolutao očima da te vidi.
Izbacili su nas zbog tebe i tvoje igre prerušavanja.
-Spasila sam ti život u vili. -Misia me spasila.
Ti bi šutjela da ona ništa nije rekla.
Trebala sam nešto reći prije.
Samo sam čekala pravi tren.
Ovo je moj dio špilje. Ne prilazi.
Dobro.
Zašto i bih kad imam ovaj, puno bolji dio špilje?
Gle.
Krasno, udobno, glatko mjesto.
Krasno! Hvala što si ovo izgladio, špiljski trole!
U špilji nema trolova.
Nadam se da imaš pravo.
Misliš da sam beskorisna. To je i otac mislio.
Ali nisam beskorisna.
Nikad to nisam rekla,
a nije ni on.
Trol se vratio.
Ubit ću te.
Ženo, ovo je kuga?
Nisam vidjela da ovako brzo ubija, ali valjda.
Možda je bolest ojačala.
Najvažnije je da ostanemo smireni.
-Idi po luk! -Ne!
Dioneo, gdje si?
-Bože! -Preblizu si!
Gdje je ptica? Trebamo pticu!
Daj mi luk! Luk!
Donesi luk!
-Daj mi ruku, Neifile. -Isuse!
-Evo. -Bože.
-Pomoći ću ti. -Mogu i sam.
Mogu ja sve to.
Dobro. Kako želiš.
Hajdemo u vrt. Ne želim da budeš u ovoj zaraženoj kući.
-Cijelu sam noć bila ovdje. -Znam.
Vratila si se! Gdje si bila?
Stavite ih na ovo.
Neifile, ponudi molitvu Bogu našem spasitelju,
koji je pokosio naše neprijatelje i zaštitio nas kad nam je to trebalo.
Ne.
Neću.
Ne možete zapovijedati mojoj ženi. Niste nasljednica vile.
Nisi ni ti.
Nema nasljednika!
Ima.
Molim?
-Na moj znak. -Neće upaliti.
Tiho!
-Ššš. -Bože!
Tri,
dva,
jedan.
Koji kurac?
Bože.
Dosta toga!
Bože!
Udari ga jače!
Povlačenje!
-Jeste li vidjeli doktora? -Razočarao si me.
Da.
Je li dobro?
Bit će. Vežimo ga brzo.
-Misia, pomozi. -Zauzeta sam.
Bože!
-Čime? -Štitim vas.
Trebali smo početi nasiljem.
I dalje je nasljednik vile.
Da.
Jest.
I zaslužuje poštovanje.
Veliko poštovanje.
Misia, njegova košulja.
Košulja…
Maknite se.
G. Tindaro.
Osjećam ga kako grebe iznutra.
Umirimo ga šetajući još malo.
Tuga ostavlja posljedice.
Milostivi ste što ga žalujete.
Za kim bih žalovala ako ne za svojim mužem?
Čini se da se moja ljubavna priča primiče kraju.
Nedostajat će mi.
Mislila sam na Dionea.
Ma da, i za njim žalujem, naravno.
Iako je bio hulja.
Korisne su za vašeg sina
ove krasne šetnje.
Sigurna sam da vašu predanost osjeća
snažno.
Ne i moju uznemirenost, molim se.
Prezirem toga groznog Panfila.
Okrivljava sve osim sebe za naše probleme.
Više me puta napao!
To je zbilja bilo jadno.
Jadan je, slažem se.
Kao da nije on kriv što su nam ubojice upale u kuću!
Zar nisam stekla saveznike?
Nisam li ucviljena udovica?
Nitko ne razumije.
Pa ti razumiješ, valjda,
donekle.
Je li bila dobra?
Da, bila je dobra.
Bila je nježna i volje…
Vikonteso?
Molim vas, hajdemo odavde.
Vratimo se u Firencu. Ovdje nema ničeg za nas.
Možda kad sve zakaže.
Ali ne boj se,
mogu povući još jedan potez.
Još se nećemo odreći ove vile.
Danima sam jela samo rabarbaru.
Da, sjećam se.
Ovdje je baš neuredno, ha?
Kuhinja.
Krasno mjesto za razmišljanje.
Zdravo, Stratilia.
I ti si došla razmišljati?
Zdravo!
Zdravo.
Razmišljao sam o svom nekoć živom liječniku Dioneju
i okrutnoj prevrtljivosti života.
Nego, Stratilia, soba mi je prljava
pa se pitam, Stratilia, možeš li je pospremiti.
Odmah, ako me shvaćaš.
Trebam te sad!
Moraš opet reći da sam bijedna svinja.
Nasamo.
Zbilja sam jako tužan.
-Ne. Nikad više. -Zašto?
Jer plemenitaši ne smiju biti sa slugama.
Zašto?
Zaposlenica sam glave kuće, a glava kuće je mrtva. Shvaćaš?
Nisam ovo smjela učiniti.
Trebala sam znati.
-Onda si otpuštena! -Čistim.
Onda ću otpustiti sebe.
Odlazim.
I više neću započeti nijednu misao,
niti je dovršiti.
A to je uistinu velik gubitak.
Ne gledaj me!
Trebate nešto? Što god da jest, nemam to.
Ništa ne trebam.
Znam se i sama snaći.
Možeš li izaći?
Mogu li izaći?
-Može ostati. -Ne može.
Ne, ne može.
-Kako si? -Dobro sam.
Imam plan za Ruggiera.
Prošli plan, da te ljude dovedeš ovamo, nije sretno završio.
Ne izgledaš tužno.
Nemojmo o prošlosti, dobro?
-Sad trebam tvoju pomoć. -Što si sad smislio?
Kuga neće vječno trajati, ma što Ruggiero mislio.
Kad prođe, vila bi mogla biti naša.
-Ali Ruggierova je. -Njega nije briga.
Misli da je kraj svijeta.
Nagovorit ću ga da je da nama.
-Nisi mu drag. -Ali ti jesi.
Zar ne?
Moramo naći cestu.
Ne želimo cestu.
Puna je raznih grozota.
Hodat ćemo mimo ceste.
Ovo mi se putovanje urezalo u dušu.
Ah, da, slijediš dušu.
Dobro. Onda ti vodi, za promjenu.
Ne znaš kako je to bilo.
Znaš čega sam se sinoć sjetila?
Morala koji si odbacila?
Opake Vitrucchije.
-Nisam vjerovala u nju. -Jesi.
Nisam.
Vitrucchia, Vitrucchia, vrag ti ime prokleo.
Ugasile bismo svijeće i čekale.
Nikad nam nije ukrala zube i samljela ih u prah za juhu.
Nije važno. Uvijek bi nas jako uplašila.
Ti si mene sinoć jako uplašila trolovima.
Znam. I sebe sam malo uplašila.
Poželjela sam te probuditi da mi praviš društvo.
Ali nisam.
Dobro. Nisam ovdje da ti pravim društvo.
Nismo prijateljice, budalo.
Znam to.
Stablo limuna.
Genijalna sam!
Trulo je.
O, Bože!
Zdravo.
Mog liječnika valja propisno pokopati,
dalje od bitanga i kurvi.
Zbilja?
Dioneo je bio prijatelj plemića.
I njegov trovač.
Trovač, prijatelj,
sve je to isto.
Je li?
Daj mi lopatu.
Zbilja sam bijedna svinjica.
I ja sam.
Ti!
Samo sam vježbao.
Šuti…
bijedna svinjice.
-Fantastično. -Jadan si, slabić, budala.
Tvoje su usne
fantastične.
Pljusni me.
Jače.
Svinjo prljava!
Lijepa si.
Mrzim te.
Pohlepni, plemeniti idiote!
Vaši su ljudi umrli.
Jesu li?
Pa da, neke od tih kurvi jesu izgledale malo ljigavo.
Calandrino, zar ne?
Možeš li me odvezati i donijeti mi vino?
Svijet kao od stakla, bazdi na dveri pakla.
Gozba u gladi, glad u suši.
Ovo je…
Benevento.
Grudi?
Breskve umotane u svilu.
Onda dobro.
Benevento!
Barbatus od Beneventa.
Dragulje, molim.
Barbatus.
Benevento.
Zdravo.
Barbatus.
Calandrino, pusti me unutra.
Ne puštaj je.
-Glava sam kuće. -Nije ona glava kuće.
-Nije ni on. -Ona je manje od mene.
Kako? Objasni, molim te.
Po karakteru, duhu, iskrenosti i nelaganju.
Calandrino, insistiram.
-Čuješ li ti sebe? „Insistiram.” -A ti sebe?
Krvopijo lešinarska!
Kakav je to šešir, gnjevna vjeverice?
-Ma ti… -Glupačo!
Primi haljinu, Neifile.
-Nemoj. -Sretno.
-To je venecijanska svila, monstrume!
-Odmah idi iz ovog dijela vile! -Ne!
Da!
Ona nije glava kuće!
Kako mogu pomoći?
Nisam raspoložen za razgovor.
Pa dobro, onda…
Prijedlog?
Oženi se mnome pa ću te pustiti.
Vila će biti tvoja, a ja ću ti biti žena.
A imam
i dobar miraz.
Nikad ne moramo razgovarati.
Štoviše, to bi mi bilo draže.
Podijelimo vilu popola. Svatko će imati svoj dio.
-Čije je dijete? -Tvoje, reći ćemo.
I želiš da ne razgovaramo?
Insistiram.
Čemu onda ruž?
Tvoja je sudbina u mojim rukama.
Moja je sudbina ista kao tvoja,
ista kao Stecchijeva i Brunina i Lorenzova i svih mojih prijatelja i neprijatelja.
-I tih kurvi, pretpostavljam. -Dobile su što su zaslužile.
Nimalo me ne zanimaš.
Baš očijukaš!
Ne očijukam.
Iskren sam kao svećenik.
Dosadna si. Stara.
Trudna s kopiletom nekog jadnika.
Siriscovo je?
A najvažniji je razlog što si loša.
Leonardo se ne bi oženio tobom.
Naravno da bi.
Drsko si prisvojila njegovu ruku.
Iako vidim zašto žudiš za ljubavlju.
Ali nikad je nisi dobila i nikad je nećeš dobiti.
Ne zato što nisi lijepa. Ne samo zato što nisi lijepa.
Nego zato što si otužna, egoistična i izvještačena.
Gle kako te svi u vili preziru.
Sigurno je i u Firenci bilo tako.
Svaki muškarac koji bi te vidio
odmah bi shvatio kakva si rospija uskih kukova i pobjegao.
U odgovor na tvoj prijedlog mogu reći
da bih radije jebao trnoviti grm, nego tvoje suho, očajno tijelo.
Radije ću trunuti ovdje dok nas kuga sve ne odnese,
nego da ti se približim.
Moj je odgovor ne.
-Griješ… -Čula si odgovor. Sad idi.
Ne mogu više gledati to tvoje obješeno lice.
Što se dogodilo?
Što si mu rekla?
Panfilo. Neifile.
Kako mogu pomoći?
Što vam je Pampinea rekla?
Predložila mi je brak u zamjenu za moju slobodu.
Što ste odgovorili?
Da ću razmisliti o tome, naravno.
-Osim ako nemate bolju ponudu? -Imamo.
Uzmite nas za majordoma.
Tebe i tvoju ženu?
Da. Vila je vaša.
Ali, naravno, ne želite to malo preostalog vremena provesti u ovdje bez prijatelja.
Vodit ćemo imanje dok vas nema.
Vratite li se ikad, kuća će vas čekati.
Znaš da sam se seksao s njom? To ti ne smeta?
Ovdje. To još možeš nanjušiti.
Ne smeta mu što smo vodili ljubav?
Ne smeta ti to?
Smeta mi.
Ali nisam zato ovdje.
-Bila sam ti dobra žena. -Nisam bio dobar muž?
-Ima stvari o kojima ne razgovaramo. -Razgovarajte.
Rekao si da mi je Bog poslao Dioneja. Lagao si mi za Boga.
Spavala si s ovim ubojicom.
A ti si bio vjeran?
Što je s čizmarom?
A lord Petti?
To su bile bratske aktivnosti.
-Misliš da sam dijete! -A što miliš zašto?
Ukrala si kardinalov nožni prst. Upala si u zdenac.
Ne voliš me ovakvu kakva jesam?
Naravno da te volim.
Partnerica si mi.
I prijateljica.
I supruga.
Imam neke mane.
Ne mane. Različitosti.
Ali nadoknađujem to, zar ne?
Nisam mislio da ćemo o ovom razgovarati pred neznancem.
Nikad ti ne bi razgovarao o tome.
Samo bi lagao.
Kad sam te vidio s Ruggierom…
Vidio si nas? Koji dio?
Tiho!
Kad sam te vidio…
bio sam sretan što si sretna.
Žao mi je što ti ja to nisam mogao dati.
Dobro, pristajem.
Vas dvoje vodite imanje.
Štoviše, dat ću vam ga. Potpisat ću što god želite.
-Molim? -Da.
Idi po bilježnika.
Znaš,
to što vi imate prava je ljubav, takva kakva jest.
Ti i elegantan muškarac.
Uživaj dok traje.
Da.
Želiš me odvezati i seksati se?
Ili me ne odvezati i…
Ne.
Hvala.
Jesi li dobro, Neifile?
Malo si blijeda.
Dobro sam.
Šteta.
To baš oslobađa,
to što smo sve to rekli.
Da.
Osjećam se…
rasterećeno.
-Pristao je! -Što?
Je li?
Obećavam, ljubavi,
u ovom novom poglavlju našeg zajedničkog života
ništa neće ostati neizrečeno.
-Najbolja si mi prijateljica. -I ti meni prijatelj.
-Zaslužuješ iskrenost. -I ti moju.
Počnimo.
Umro je, a ja nisam.
To mi se čini pogrešno, ali naučio sam ne slušati osjećaje.
Sirisco, molim te, iskleši veliki Dioneov kip.
Neka u podnožju piše:
„Dioneo od Genove.
Fizički je zadovoljio tisuće žena.”
To bi mu bilo drago.
A tada dodaj:
„Ali nikad nije našao ljubav.”
Je li to preokrutno?
To s tisućama žena je dovoljno.
Čovjek nesavršene duše u prolaznom tijelu.
Ja sam ništa.
Nije da niste ništa.
Puno ste toga.
Nemam ništa.
Nemam nikoga.
Imate mene.
Tebe.
Cijelo si mi vrijeme prijateljica.
Voliš li me?
Naravno da vas volim.
Volim te, Misia.
I ja vas volim, vikonteso. Naravno da vas volim.
Izgubila si ljubavnicu,
a nismo žalovale za njom.
-Ne. -Nismo oplakale tvoju Parmenu.
Jako mi je žao.
-U redu je. -Nije.
U redu je, vikonteso.
-U redu je. -Žao mi je.
To sad možemo.
Molim?
Ovuda. Ova grana mi je poznata.
To stalno govoriš. Zašto nismo našle cestu dok smo mogle?
Zbilja misliš da ništa ne mogu?
Da.
Vidiš?
Na to si naišla putem prema vili?
Nisam, ali ja sam zaslužna što smo sad naišle na to.
Zdravo!
Zdravo, drage putnice. Kako ste?
Gladne smo. Moj želudac jede samog sebe.
Uđite. Baš se spremamo jesti.
-To bi bilo vrlo ljubazno. -Ma nije to ništa.
Lijepo je imati društvo.
Mario, imamo goste!
Baš krasnu kućicu imate.
Čudesno je kako tako stoji.
Vrlo ste darežljivi.
Skromna juha, ali ugrijat će vas.
-Savršeno. -Uživat ću u svakoj kapi.
Uđite i sjednite. Drugi čekaju.
Lijepo miriše.
Mario, ne budi nepristojan. Pozdravi ih.
Bože dragi!
Što je?
Što?
-Bože! -Ne.
-Čekajte malo. -O, Bože!
-Mrtvi su! -Natrag.
Bože!
-Svi su mrtvi! -Natrag!
-Mario! -Što je ovo, pakla mu paklenog?
Juha je ukusna!
Bilo mi je drago!
Želim zažmiriti i više nikad ništa ne vidjeti, ali biti živa.
To je bilo užasno. Ali bar smo dobile hranu.
Bar smo dobile hranu? Zahvaljujući tvom planu da se klonimo ceste
sad smo ovdje s ludima i mrtvima.
Cesta je puno sigurnija.
To je crta koja te vodi točno onamo kamo želiš ići.
Ti si kriva.
Zakazala si.
Kako se usuđuješ?
Da me nisi gurnula s onog mosta…
-Da si mi dala da podijelim kruh! -Opet to!
Ali ti si uvijek glavna.
Kraljica kruha, kraljica mene.
Vraćam se u vilu Santu.
Natrag onom sa sjekirom
i drugima koji su nas otjerali? Pametno.
Ondje imam pravu prijateljicu.
Prijateljicu koju sam sama stekla. Svoju prvu prijateljicu.
Prvu? To je smiješno!
Zašto? Nikad prije nisam imala pravu prijateljicu.
-Bože dragi! -Što je?
Imala si mene!
Bile smo prijateljice do 12. godine, kad si mi iz nekog razloga
ošišala kosu na dan sv. Mihovila!
-Nisam. -Jesi.
Odrezala si mi kosu, pokazala je Loretti i Violetti i više mi se nisi obraćala.
-To se moralo dogoditi. -Zašto?
Jer sam doznala da si moja sluškinja.
Tvoj otac nije bio takav.
Bio je dobar.
Oduvijek si mu bila sličnija nego ja.
Misliš?
Da.
Dakle…
nikad nisi mogla biti moja prijateljica,
ali možeš biti Misijina.
U čemu je razlika?
Ne znam.
Ali znam da sunce zalazi,
a ja više ne želim biti vani po mraku.
Ovaj put nisi sama.
Sa mnom si.
I Vitrucchijom.
-To je bila ona. -Ne govori to.
Probijamo se kroz kiselo korijenje
Koje ispresijeca brežuljak
Dok ne postanemo sitne grude
Zemlje
Vjetar nam nosi tijelo
Iznad brežuljka
I oprezno ga vraća
U zemlju
Hvala što ste dopustili da joj odam poštu.
Hvala što si dala da sudjelujem.
Prijateljice?
Prijateljice.
Prijateljice se uveseljavaju.
Što bi tebe uveselilo?
Kad bih otišla odavde i nikad se ne vratila.
Možda bi tako bilo najbolje.
Neka se Ruggiero snalazi kako zna.
Najdraža prijateljica,
moja prava prijateljica…
uvijek uz mene.
Da.
Što je?
Bi li mi pomogla oko nečeg?
Idem se pobrinuti za svinje.
Ne slijedi me.
-Mogu li pomoći? -Ne.
Zašto ne? Jači sam negoli izgledam. Kao da to ne znaš!
Ne.
Upoznali smo se.
Imam svoj život, ti imaš svoj. Poštuj odstojanje.
Kako tvoja tužna gospodarica?
Ona
želi da vas ubijem…
kako ništa ne bi stajalo između nje i vile.
To je baš nezgodno.
Ne želim to učiniti.
Ovdje nas ionako ne čeka ništa dobro.
A kad bih vas ubila…
Što?
Ne bih to preživjela.
Onda nemoj to učiniti.
Gospodarica mi je.
Što želiš od mene?
Blagoslov?
Ako je moguće.
Tražiš moje dopuštenje da me ubiješ,
a ja i nisam nasljednik vile.
Bravo!
-Čula si? Nisam nasljednik. -Pijte.
-Popijte malo. -Nisam nasljednik!
Dobro isplanirano.
-Mislio sam da je otrov. -Mislila sam da biste mogli…
Nisam nasljednik.
Molim? Maknite se s mene.
Nisam nasljednik.
Prijevod titlova: Ivan Zorić