DECAMERONUL
Nu putem să rămânem afară.
Să intrăm în panică!
- Sirisco! - Doamne!
- Du-ne înapoi în vilă! - Nebunul cu topor ne va tăia capetele.
- Crezi că am săbii în loc de mâini? Gata! - Nu știu.
Dacă nu ne bagi înapoi, voi țipa.
Nu-mi cereți soluții, e evident că nu am.
- Capela. - Cheile sunt înăuntru.
- Prostule! - Nu fi rea cu mine!
- Păi nu fi prost! - Hai la grajduri!
- La grajdurile împuțite? - Eu am intoleranță la cai.
Și intoleranță la lemn.
Și nu voi tolera duhori!
Mă duc după soția mea.
- Trebuie să-mi salvez soția. - Stai!
Și-a lăsat soția înăuntru? Ce bărbat face așa ceva?
Panfilo! Nu poți…
Nu face asta! O să cazi.
Cazi, Panfilo! Cazi!
Ți-e teamă?
Nu prea.
Am știut de când te-am văzut.
Că urma să fiu a ta?
Că voiai să fii a cuiva.
Mai urcă, Panfilo!
Când ți se vor împrăștia creierii pe caldarâm, nu-mi va fi deloc milă.
- Taci! Le atragi atenția. - Nu-mi spune să tac!
Atunci, țipă mai tare! Să vedem ce…
Încercăm să ne distrăm aici.
Stai! Hoțule! Violatorule!
- Panfilo! - Nu ai murit căzând, așa cum speram noi?
Ai văzut bruta? Te-a spintecat?
- A intrat iar în vilă. - Ți-ai găsit soția?
Își poartă singură de grijă.
Ce mai soț!
Apropo de soți, m-am bucurat să-l cunosc astăzi pe al tău.
Tot prima oară îl vedeai și tu, nu?
Cum ți s-a părut? Cam mort?
- Doctorul era? - Nu.
Dar domnița Filomena, logodnica mea?
O să-i dezvălui ceva care o va distruge.
Nu era domniță.
- Ce? - Filomena nu era Filomena.
Dar cine era?
- Licisca. - Slujnica.
Unde ai fost?
Licisca era slujnica, Filomena era doamna. Și-au schimbat identitatea. Le-au alungat.
Vreți să spuneți că sunt victima unei farse?
- Toți suntem victime. Mai ales eu. - Dar noi de ce am fost alungați?
Păi…
Panfilo s-a gândit că ar fi plăcut
să invite aici o bandă de criminali sataniști.
E vina Pampineei, care a zis că a luat-o de nevastă
și a lăsat-o gravidă gazda noastră decedată!
Acum suntem aici din cauza lui Panfilo!
Domnița Stratilia a întrebat de ce am fost noi alungați.
Noi suntem cu toții aici
pentru că Sirisco a profanat cadavrul lui Leonardo.
Leonardo nu era la Veneția?
- Chiar ești însărcinată? - Sigur că sunt însărcinată, monstrule!
Și cine e tatăl?
Trebuie oare să dezgropăm tot trecutul?
Ce-a fost a fost.
Tot acest dezastru e din vina mea!
Eu i-am chemat aici.
Da, e numai vina ta.
Credeam că am și eu un atu.
Dar sunt idiot din născare.
- Nu ești idiot, ești doar prost. - Chiar că sunt prost.
Așa e.
Chiar că sunt prost.
Doamne, cum am ajuns!
Stăm aici în frig…
- Fără perne. - Picioarele mele îți vor fi perne.
Picioarele tale nu-s perne, ci picioare.
Îmi pare rău că nu sunt perne. Aș vrea să fie.
Încercăm.
Nici n-am luat gustarea de seară.
Mai taci!
Tu ar trebui să plângi cel mai mult.
Soția ta e prizonieră în casa aia plină de criminali…
și n-ai putut s-o salvezi.
Ce întuneric e…
Doamne! Mergi mai departe!
Nu-mi vine să cred că sunt iar aici. Habar n-ai cum e.
E frig, sunt cerșetori muribunzi, toți vor să sugrume femei frumoase.
- Suntem în iad, Licisca. E un iad! - Tu ești iadul.
Unde ne-a scos acel tunel?
Acum ar trebui să pot să-mi încălzesc picioarele la foc.
Ar trebui să ți se îndeplinească toate capriciile.
Reflecțiile tale despre ce e bine să fie sunt de mare ajutor.
- Unde mergem? - Tu unde crezi că mergem?
- Ne întoarcem la Florența. - Acum?
Nu, hai să mai stăm pe aici să vedem ce creaturi se ivesc la ora asta!
- Stai! Liniștește-te! - Nu mai merg pe întuneric!
- Nu mă obliga! - Bine. Stăm undeva până se luminează.
- Aici? - Nu ne putem întoarce.
Tu te-ai putea întoarce. Singură.
- Cum de ești așa de calmă? - Nu sunt.
Sunt îngrozită. Dar, ca de obicei, ce simți tu e cel mai important.
Cum să-mi exprim teama când tu ești atât de pierdută?
Minunat! Cel mai întunecat loc din pădure.
- Nu vrei să mergi, nu vrei să te oprești. - Urăsc locul ăsta și te urăsc pe tine.
Istericale, bravo! Dacă te-ar vedea acum taică-tu, și-ar ieși din pepeni.
Ne-au alungat fiindcă ai ținut să ne schimbăm rolurile.
- Ți-am salvat viața la vilă. - Misia mi-a salvat-o.
Dacă n-ar fi vorbit ea, ai fi tăcut mâlc.
Aș fi vorbit și mai devreme.
Dar așteptam momentul potrivit.
Asta e partea mea de peșteră. Nu veni aici!
Bine.
De ce să vin când partea asta e mult mai plăcută?
Ia uite! Ce loc minunat, confortabil și neted!
- Mulțumesc că l-ai netezit, căpcăunule! - În peștera asta nu sunt căpcăuni.
Sper să ai dreptate.
Știu că nu dai doi bani pe mine, cum nu dădea nici tata, dar greșești.
N-am zis niciodată asta.
Și nici el n-a zis.
S-a întors căpcăunul.
Te omor.
Asta e ciumă, femeie?
Da, deși n-am mai văzut oameni răpuși atât de repede. Devine mai letală.
E important să ne păstrăm cu toții calmul.
- Aduceți ceapa! - Nu!
Dioneo, unde ești?
- Doamne! - Stai!
Ne trebuie un porumbel!
Dă-mi o ceapă! Ceapă!
Adu ceapa!
- Dă mâna, Neifile! - Isuse!
- Aici. - Doamne!
- Lasă-mă să te ajut! - Nu, mă descurc.
Mă descurc singur.
Bine. Cum dorești.
Hai în grădină! Nu vreau să stai în casa asta infestată.
- Am stat aici toată noaptea. - Știu.
Te-ai întors! Unde ai fost?
Puneți-i aici!
Neifile, mulțumește-i lui Dumnezeu, izbăvitorul nostru,
care i-a stârpit pe dușmanii noștri și ne-a protejat în vremurile astea grele.
Nu.
Refuz.
Nu-i poți da ordine soției mele. Nu tu moștenești vila.
Nici tu.
- Nu există niciun moștenitor. - Ba da.
Ce?
- Când zic eu. - Nu va merge.
Liniște!
- Liniște! - Doamne!
Trei,
doi,
unu.
Ce dracu'?
Doamne!
Încetați!
Nu! Doamne!
Dă-i mai tare!
Înapoi!
- Unde e doctorul? - Mă dezamăgești, prietene.
Da!
- E teafăr? - Va supraviețui. Să-l legăm rapid!
- Misia, ajutor! - Sunt ocupată.
Doamne, te rog!
- Cu ce? - Vă apăr.
- Trebuia să fim violenți de la început. - E totuși moștenitorul vilei.
Da.
Așa e.
Și merită respect.
Respect profund.
Misia, adu-i cămașa!
Cămașa…
La o parte!
Signor Tindaro!
Îl simt cum mi se mișcă în burtică.
Să-l calmăm făcând câțiva pași.
Durerea își spune cuvântul.
E frumos din partea ta că îl jelești.
Ce fel de femeie aș fi dacă nu mi-aș jeli soțul?
Se pare că mica mea idilă s-a încheiat.
O să-mi lipsească.
Mă refeream la Dioneo.
Da, îl jelesc și pe el.
Deși era o canalie.
Îi fac bine pruncului…
aceste plimbări minunate.
Sunt sigură că îți simte devotamentul…
din plin.
Mă rog să nu-mi simtă și suferința.
Îl urăsc pe nemernicul de Panfilo.
Vrea să dea vina pe altcineva pentru dezastrul în care suntem.
S-a tot luat de mine.
A fost jalnic, nu-i așa?
Așa e.
De parcă n-ar fi fost vina lui că ucigașul mi-a cotropit casa.
N-am câștigat niciun aliat?
Nu sunt eu o văduvă îndurerată?
Nu mă înțelege nimeni.
Cred că tu mă înțelegi într-o oarecare măsură.
Era drăguță?
Da, era… Era drăguță.
Era atât de blândă și…
Vicontesă!
Te rog să plecăm de aici.
Hai să ne întoarcem la Florența! Nu avem ce căuta aici.
Poate dacă n-avem încotro.
Dar stai liniștită!
Mai avem o strategie la dispoziție.
Nu renunțăm încă la vilă.
- Am mâncat doar rubarbă zile întregi. - Da, îmi amintesc.
E cam dezordine aici, nu?
Bucătăria.
E locul perfect pentru a reflecta.
Bună, Stratilia!
Și tu reflectezi aici?
Bună!
Mă gândeam la fostul meu medic, Dioneo.
Și la vicisitudinile vieții.
Stratilia, în camera mea e multă mizerie.
Mă întrebam dacă n-ai vrea să faci de îndată curat.
Iute, dacă mă înțelegi.
Am nevoie de tine. Vreau să-mi zici că sunt un porc netrebnic.
Între patru ochi.
Sunt foarte trist.
- Nu. Nu se va repeta. - De ce?
Nobilii trebuie să fie cu nobili, nu cu servitori.
De ce?
Primesc simbrie de la stăpânul casei, iar acesta a murit. Înțelegi?
Nu trebuia să mă încurc cu tine.
Am fost nesăbuită.
- Atunci, poți să pleci. - Fac curat.
Atunci plec eu.
La revedere!
Nu mă vei mai auzi niciodată începând o idee
sau ducând-o până la capăt.
Iar asta e o mare pierdere.
Nu te uita la mine!
Vrei ceva? Orice ar fi, nu te pot ajuta.
N-am nevoie de nimic.
Am singură grijă de mine.
Ne lași singuri?
Să vă las singuri?
- Poate să stea. - Nu poate.
Nu pot.
- Ce faci? - Sunt bine.
Am un plan legat de Ruggiero.
Ultimul tău plan a fost să-i inviți aici pe oamenii ăia și nu s-a terminat cu bine.
Nu pari tristă.
Să nu mai dezgropăm trecutul, bine?
- Vreau să mă ajuți. - Cu ce? Ce mai uneltești?
Molima nu va dura veșnic, indiferent ce crede Ruggiero.
Când se va sfârși, vila ar putea fi a noastră.
- Dar e a lui Ruggiero. - Nu-i pasă. Crede că e sfârșitul lumii.
Vreau să-l conving să ne-o dea nouă.
- Nu te place. - Dar pe tine te place.
Nu-i așa?
Trebuie să găsim drumul.
Nu e bine să o luăm pe drum.
Pe drum se întâmplă lucruri cumplite.
O luăm pe unde am luat-o eu la venire.
Am călătoria întipărită în suflet.
Uitasem că te lași călăuzită de suflet.
Bine. Măcar o dată ia-o tu înainte!
Habar n-ai cum a fost.
- Știi de ce mi-am amintit aseară? - De virtutea abandonată?
De baba Vitrucchia.
- Nu credeam în ea. - Ba credeai.
Ba nu.
Vitrucchia, te-a blestemat diavolul
Apoi suflam în lumânări și așteptam.
Dar nu ne-a smuls dinții ca să-i macine și să facă supă.
Nu contează. Ne-a băgat mereu în sperieți.
M-ai speriat de moarte aseară vorbind de căpcăuni.
Știu. M-am speriat și pe mine însămi.
Era să te trezesc să-mi ții de urât.
- Dar m-am abținut. - Bravo! N-am de gând să-ți țin de urât.
Nu suntem prietene.
Știu.
Ia uite! Un lămâi.
Sunt un geniu.
E putred.
Doamne!
Salut!
Doctorul meu trebuie îngropat cum se cuvine, nu lângă lichele și curve.
Serios?
- Dioneo era prieten cu un nobil de seamă. - Pe care l-a otrăvit.
Prieten, trădător,
e același lucru.
Oare?
Dă-mi lopata!
Chiar sunt un porc netrebnic.
Și eu.
Tu erai.
Făceam gimnastică.
Taci…
porc netrebnic.
- Fantastic! - Ești un om jalnic și slab. Un prost.
Buzele tale…
sunt minunate.
Pălmuiește-mă!
Mai tare!
Porc spurcat!
Ești frumoasă.
Te urăsc.
Nobil idiot și lacom!
Oamenii domniei tale au murit.
Da?
Într-adevăr, câteva dintre curve păreau cam slinoase.
Tu ești Calandrino, nu?
N-ai vrea să mă dezlegi și să-mi aduci niște vin?
În lume recad, miroase a Iad.
Praznic în post, post în pustiu.
E…
Benevento.
Sânii?
Ca două piersicuțe în mătase.
Bine.
…din Beneve…
Barbatus din Benevento.
Podoabele!
Barbatus.
Benevento.
Salutare!
Barbatus…
- Calandrino, lasă-mă să intru! - N-o lăsa!
- Sunt stăpâna casei. - Ba nu este.
- Nici el nu e. - Ea, cu atât mai puțin.
Ce vrei să spui? Explică, te rog!
Lași de dorit ca spirit, caracter, cinste și franchețe.
Bravo! Calandrino, insist.
- Tu auzi ce spui? Insiști? - Dar tu?
Lipitoare hulpavă!
Ce pălărie ai, veveriță turbată!
- Tu… - Femeie nesăbuită!
Apuc-o de rochie, Neifile!
- Nu… - Mult noroc!
- E mătase venețiană, monstrule!
- Pleacă imediat de aici! - Nu.
Ba da!
Nu e stăpâna casei!
Cu ce te ajut?
N-am chef de un tête-à-tête.
Da. Dar de o…
cerere în căsătorie?
- O cerere în căsătorie? - Ne căsătorim și te eliberez.
Poți să revendici vila, iar eu îți voi fi soție.
Și am…
o zestre însemnată.
După jurăminte, nu trebuie să mai vorbim.
Sincer, aș prefera să nu mai vorbim.
Împărțim vila pe din două și nu ne întâlnim.
Al cui e copilul?
- Zicem că e al tău. - Și nu am vorbi?
- Insist. - Atunci, de ce porți ruj?
- Nu uita că soarta ta e în mâinile mele! - Amândoi avem aceeași soartă.
O soartă împărtășită de Stecchi, Bruno și Lorenzo,
de toți prietenii și dușmanii mei.
- Și de curvele alea, presupun. - Au primit ce meritau.
Nu mă interesezi deloc.
Ce mai flirt!
Nu flirtez.
Sunt sincer ca un duhovnic. Ești insipidă și bătrână.
Porți în pântece bastardul vreunui amărât.
Al lui Sirisco?
Dar în primul rând, ai o personalitate găunoasă.
- Leonardo nu te-ar fi luat de soție. - Ba sigur că da.
Ce tupeu, să accepți să te măriți cu el!
Deși înțeleg de ce tânjești după iubire.
Dar n-ai avut parte de iubire și nici nu vei avea.
Nu din cauză că nu ești drăguță. Sau nu doar din cauza asta.
Ci pentru că ești o mironosiță jalnică și egoistă.
Toată lumea din vilă te disprețuiește.
Probabil tot așa era și la Florența.
Bărbații vedeau pe loc ce scorpie searbădă și disperată ești și o luau la goană.
Ca răspuns la cererea ta în căsătorie,
prefer să fut un mărăciniș decât să-ți fut trupul stafidit.
Mai bine putrezesc aici așteptând să fim răpuși de ciumă
decât să mă apropii de tine.
Răspunsul meu e „nu".
- Faci… - Ți-am răspuns. Acum, pleacă!
M-am săturat de mutra ta plouată și n-am să mai insist.
Ce s-a întâmplat?
Ce i-ai spus?
Panfilo, Neifile…
- Cu ce vă pot ajuta? - Ce ți-a spus Pampinea?
A zis că mă eliberează dacă ne căsătorim.
- Ce i-ai răspuns? - I-am zis că mă mai gândesc, firește.
- Aveți o ofertă mai bună? - Da.
Lasă-ne să fim vechilii tăi!
Voi doi? Tu și soția ta?
Da. Vila e ta.
Dar n-ai vrea să-ți petreci timpul rămas în văgăuna asta, fără prietenii tăi.
Administrăm moșia cât lipsești.
Dacă te vei întoarce, te vom aștepta cu berea casei.
Știi că m-am culcat cu ea, nu? Nu te deranjează?
S-a întâmplat chiar aici. Mai poți simți mirosul.
Nu-l deranjează că am făcut dragoste?
Nu te deranjează?
Mă deranjează.
Dar nu de asta sunt aici.
- Am fost o soție bună. - Și eu n-am fost un soț bun?
- Sunt lucruri pe care nu le discutăm. - Discutați-le!
Ai zis că Dumnezeu l-a trimis pe Dioneo. M-ai mințit.
Te-ai culcat cu acest ucigaș.
Iar tu ai fost credincios? Și cizmarul?
Și Lordul Petti?
Acelea fost… activități frățești.
- Mă tratezi ca pe un copil. - Oare de ce?
Ai furat degetul cardinalului. Ai căzut în fântână.
Nu mă iubești așa cum sunt?
Sigur că te iubesc.
Ești partenera mea.
Și prietena mea.
Și soția mea.
Am anumite cusururi.
Nu cusururi, ci particularități.
Dar mă revanșez, nu?
Nu mă așteptam să discutăm despre asta în fața altcuiva.
Nu aveai de gând să discutăm deloc.
Ai fi mințit în continuare.
Când te-am văzut cu Ruggiero…
- Ne-ai văzut? Ce anume ai văzut? - Liniște!
Când te-am văzut…
M-a bucurat să te văd fericită.
Regret că n-am putut să-ți ofer asta.
Bine. Sunt de acord.
Puteți administra moșia.
De fapt, v-o las vouă. Semnez ce vreți.
- Cum? - Da.
Vorbiți cu un notar! Știi…
E dragoste adevărată între tine și flăcăul cel dichisit.
Bucurați-vă cât puteți!
Așa.
Mă dezlegi, să ne mai tăvălim?
Sau nu mă dezlegi și…
Nu.
Mulțumesc.
Te simți bine, Neifile?
Ești cam palidă.
Sunt bine.
Ce păcat!
Ce ușurare a fost
să spunem lucrurilor pe nume!
Da.
Mă simt…
despovărat.
- A fost de acord! - Cum? Pe cuvânt?
Îți promit, iubirea mea, că începând de acum…
nu-ți voi mai tăinui nimic.
Ești prietena mea.
- Și tu, al meu. - Meriți să fiu sincer.
Și tu, la fel.
Să începem!
El a murit, iar eu am supraviețuit.
Mi se pare incorect, dar am învățat să nu mă încred în sentimente.
Sirisco, fă o statuie mare a lui Dioneo și pune-o aici!
Să scrie pe soclu…
„Dioneo din Genova.
A satisfăcut mii de femei.”
Cred că i-ar plăcea.
Și adaugă…
„Dar n-a avut parte de dragoste.”
E o cruzime? Atunci, zi doar că a satisfăcut femei!
Un bărbat cu un suflet imperfect și un trup failibil.
Sunt un nimeni.
Nu ești un nimeni.
Dimpotrivă.
Nu am nimic.
Nu am pe nimeni.
Mă ai pe mine.
Tu…
Ai fost prietena mea tot timpul.
Mă iubești?
Sigur că te iubesc.
Te iubesc, Misia.
Și eu te iubesc, vicontesă.
Sigur că te iubesc.
Ți-ai pierdut iubita
și nu am jelit-o.
- Nu. - Nu am jelit-o pe Parmena.
Îmi pare rău.
Regret nespus.
- Nu-i nimic. - Nu.
Nu-i nimic, vicontesă.
- Nu-i nimic. - Nu, îmi pare rău.
Putem s-o jelim acum.
Ce?
Pe aici. Parcă am mai văzut creanga asta.
Spui asta întruna. De ce n-am luat-o pe drum când puteam?
- Crezi că nu sunt în stare de nimic, nu? - Așa e.
Vezi?
Ai găsit coliba asta în drum spre vilă?
Nu, dar tot merit laude fiindcă am găsit-o acum.
Salutare!
- Salut! - Salutare!
Bună ziua, drumețelor! Cum vă merge?
Suntem lihnite. Îmi chiorăie mațele.
Intrați! Tocmai puneam masa. Mâncați cu noi!
- Ești prea bună. - Cu dragă inimă.
E plăcut să ai companie.
Mario, avem oaspeți!
Ce colibă minunată! E uimitor cum vă descurcați singuri aici.
Câtă generozitate!
E o biată fiertură, dar vă va încălzi.
- E perfectă. - O să ling blidul.
Intrați! Ceilalți așteaptă.
Miroase divin!
Mario, nu fi nepoliticos! Salută!
Doamne!
- Ce e? - Nu!
Ce…
- Doamne! - Nu.
- Stați puțin! Doamne! - Doamne!
Sunt morți!
- Înapoi! - Doamne!
- Sunt morți cu toții! - Înapoi!
- Mario! - Ce naiba?
Fiertura e bună!
Mi-a părut bine!
Vreau să nu mai văd nimic în fața ochilor, dar să fiu vie.
A fost îngrozitor, dar măcar am mâncat ceva.
Poftim? Din cauza ideii tale crețe de a ne abate de la drum,
am sfârșit aici înconjurate de smintiți și de morți.
Niciun drum nu poate să dea greș.
E doar o linie care te duce acolo unde vrei să ajungi.
E vina ta. Tu ai dat greș.
Cum îndrăznești?
Dacă nu mă aruncai de pe pod…
- Dacă mă lăsai să împart pâinea… - Iar începi…
Dar tu vrei să decizi mereu.
Ce să faci cu pâinea, ce să faci cu mine.
Mă întorc la Villa Santa.
La călăul ăla care ne-a dat afară și la acoliții lui? Foarte isteț!
Am o prietenă adevărată acolo, pe Misia.
În sfârșit, m-am împrietenit și eu cu cineva. E prima mea prietenă.
Prima ta prietenă? Incredibil!
Ce vrei să spui? N-am avut niciodată o prietenă adevărată.
- Doamne Sfinte! - Ce e?
Eu eram prietena ta!
Am fost prietene până la 12 ani,
când mi-ai tăiat din senin părul de Sfinții Mihail și Gavriil.
- Nu ți l-am tăiat. - Ba da.
Apoi l-ai arătat Laurettei și Violettei și nu mi-ai mai vorbit ca înainte.
- Era inevitabil. - De ce?
Am descoperit că îmi erai slujnică.
Tatăl tău nu era așa.
Era bun la suflet.
Tu ai semănat mereu mai mult cu el.
Crezi?
Da.
Deci…
N-ai putut fi prietenă cu mine,
dar cu Misia ai putut.
Ce e diferit?
Nu știu.
Dar știu că urmează să se întunece și nu vreau să rămân aici la noapte.
De data asta nu ești singură.
Mă ai pe mine.
Și pe Vitrucchia.
- Ea era la colibă. - Nu spune asta!
Ne ițim printre rădăcinile amare
Ce se întind peste mormânt
Până ajungem doar bulgărași
Plămădiți din pământ
Trupurile noastre se pierd în zare
Duse departe de vânt
Doar ca apoi să cadă iar
Înapoi pe pământ
Mersi că m-ai lăsat să o plâng!
Mersi că m-ai lăsat să particip!
Suntem prietene?
Da.
Prietenele se înveselesc una pe alta. Pe tine ce te-ar înveseli?
Aș vrea să plec de aici pentru totdeauna.
Poate ar fi mai bine.
Să calce Ruggiero totul în picioare.
Draga mea prietenă…
Ești o prietenă adevărată.
Mi-ai fost mereu alături.
Da.
Ce s-a întâmplat?
Faci ceva pentru mine?
Mă duc să mă ocup de porci. Nu veni după mine!
- Pot să te ajut? - Nu.
De ce? Sunt mai puternic decât par. De parcă n-ai ști.
Nu.
Ne-am intersectat.
Fiecare are viața lui. Nu te băga în viața mea!
Ce face stăpâna ta cea tristă?
Ea…
vrea să te omor…
ca să poată moșteni vila.
E regretabil.
Dar eu nu vreau.
Nu ne așteaptă nimic bun dacă rămânem aici.
Iar dacă te omor…
Ce?
Nu voi supraviețui.
Atunci, nu o face!
E stăpâna mea.
Și ce vrei să fac? Să-ți dau binecuvântarea mea?
Mi-ai da-o?
Tu vrei să te las mă omori,
iar eu nici nu sunt moștenitorul vilei.
Bravo!
- Ai auzit? Nu eu sunt. - Bea!
- Nu eu sunt moștenitorul. Nu…
Un plan bine ticluit.
- Credeam că mă otrăvești. - M-am gândit că așa ai să crezi…
Nu eu sunt moștenitorul.
- Ce? Dă-te de pe mine! - Nu eu sunt moștenitorul.
Subtitrarea: George Georgescu