Vi kan inte stanna här ute.
-Vi måste få panik! Sirisco! -Herregud!
-Få in oss i villan igen. -Den galna yxmannen halshugger oss.
-Ska jag förvandla händerna till svärd? -Jag vet inte!
Jag skriker om du inte får in oss.
Sök inga lösningar hos mig, för jag har inga.
-Kapellet. -Nycklarna är i huset.
-Korkskalle. -Snälla, var inte elak mot mig.
-Var inte dum då. -Vi går till stallet.
-Det stinkande stallet? -Jag har hästintolerans.
Och träintolerans. Och jag tolererar inte stank!
Jag måste hämta min hustru.
Jag ska rädda henne.
Vänta…
Lämnade han sin hustru där inne? Vad för slags man gör så?
Panfilo! Du kan inte… Det går inte. Du kommer att ramla.
Ramla, Panfilo. Ramla!
Är du rädd?
Inte direkt.
Jag visste så fort jag såg dig.
Att du kunde ta mig?
Att du ville bli tagen.
Fortsätt klättra, Panfilo.
När din hjärna stänker på kullerstenarna får du ingen sympati från mig.
-Tig! De hör dig! -Säg inte åt mig att tiga!
Visst. Skrik högt då, så får vi se…
Hallå!
Vi försöker ha trevligt här inne.
Stanna! Inkräktare! Våldtäktsman!
Panfilo.
Du slog inte ihjäl dig som vi hade hoppats?
Såg du vilden? Högg han dig?
-Han gick in igen. -Hittade du din hustru?
Hon reder sig själv.
En sådan make.
På tal om makar… Så trevligt det var att träffa din ikväll.
Det var väl din första gång också? Vad tyckte du om honom? Lite död?
-Såg du doktorn? -Nej.
Och Filomena, min trolovade?
Jag har något att avslöja som kommer att förgöra henne.
Hon var ingen adelsdam.
-Va? -Filomena var inte Filomena.
-Vem var då Filomena? -Licisca.
-Tjänaren. -Var har du varit?
Licisca var tjänaren, Filomena var adelsdamen.
De bytte plats och båda kastades ut.
Menar ni att jag har fallit offer för ett fiffelbyte?
Vi är alla offer. Framför allt jag!
Varför kastades vi ut?
Tja…
Panfilo tyckte att det vore trevligt
att bjuda in en grupp mordiska satanister.
Det hela började när Pampinea låtsades vara gift
och havande med vår sedan länge döda värd.
Poängen är att vi står här på grund av Panfilo.
Lady Stratilia frågade varför vi kastades ut.
Vi står här
för att Sirisco skändade Leonardos lik.
Leonardo var inte i Venedig?
Är du ens havande?
Ja! Självklart är jag havande, ditt monster!
Vem är fadern då?
Måste vi älta precis allt som hänt?
Gjort är gjort.
Alltihop är mitt fel! Jag tog hit dem!
Bra poäng. Det är ditt fel.
Jag trodde att jag var smart.
Men jag är bara en idiot. Jag är en idiot.
-Du är ingen idiot, bara korkad. -Korkad, det stämmer.
Jag instämmer.
Korkad, det stämmer bra.
Herregud, titta på oss…
…här ute i kylan…
…utan någon kudde.
Mina ben blir dina kuddar.
Dina ben är inga kuddar. Dina ben är ben.
Förlåt att mina ben inte är kuddar. Jag önskar att de vore kuddar.
Vi testar.
Jag har inte ens ätit kvällsmat.
Håll klaffen.
Du borde gråta mest av alla.
Din hustru är fången i ett hus fullt av mördare…
…och du kunde inte rädda henne.
Det är mörkt. Så mörkt…
Herregud. Fortsätt gå.
Jag fattar inte att jag är här igen. Du har ingen aning om hur det är.
Iskallt, döende tiggare, folk som älskar att strypa vackra kvinnor.
-Vi är i helvetet, Licisca! -Du är ett helvete.
Var spottade tunneln ut oss?
Jag borde sitta framför en brasa och ha rykande varma tår.
Du borde få allt du önskar när du önskar det.
Dina tankar om hur det borde vara är alltid till hjälp.
-Vart är vi ens på väg? -Vart tror du?
-Vi går tillbaka till Florens. -Nu?
Nej, jag tänkte att vi kan hänga här och se vilka varelser som dyker upp.
-Herre… Sluta! Tyst! -Jag kan inte gå i mörkret!
-Tvinga mig inte! -Visst.
-Vi slår läger till gryningen. -Här ute?
Vi kan ju inte gå tillbaka. Eller, du kan. Ensam.
-Hur kan du vara så lugn? -Jag är inte lugn. Jag är skräckslagen.
Men dina känslor är som vanligt viktigare.
Just nu tar du upp all rädsla. Det finns ingen kvar till mig.
Toppen. Den mörkaste platsen i skogen.
Du vill inte gå och inte stanna.
Jag hatar det här. Jag hatar det här och jag hatar dig.
Ett utbrott. Fantastiskt.
Din far skulle himla med ögonen om han var här.
Det var din lilla maskeradlek som fick oss utslängda.
-Jag räddade ditt liv i villan. -Misia räddade mitt liv.
Om hon inte hade talat skulle du ha tigit.
Jag skulle ha talat…tidigare.
Jag väntade bara på rätt ögonblick.
Det här är min sida av grottan. Kom inte hit.
Visst.
Varför skulle jag, när jag har den här, mycket bättre sidan?
Nämen titta. En härlig, bekväm, slät plats.
Tack för att du har slätat ut den, grottrollet.
Den här grottan är säker och trollfri.
Jag hoppas det.
Du tycker att jag är obetydlig, precis som min far, men det är jag inte.
Det har jag aldrig sagt.
Inte han heller.
Trollet är tillbaka.
Jag kommer att döda dig.
Kvinna, är det pesten?
Jag har aldrig sett den gå så fort, men det är nog så.
Sjukdomen kanske blir starkare.
Det är viktigt att vi håller oss lugna.
-Hämta löken! -Nej!
Dioneo, var är du?
-Gud! -Du är för nära!
Vi behöver en fågel!
Ge mig en lök! Lök!
Hämta löken.
-Ge mig din hand, Neifile. -Jisses.
-Här. -Herregud.
-Låt mig hjälpa. -Nej, det går bra.
-Jag klarar det. Det går bra. -Visst. Som du vill.
Vi går till trädgården. Jag vill inte ha dig i det här huset.
-Jag var här hela natten. -Ja, jag vet.
Du är tillbaka! Var har du varit?
Lägg dem här.
Neifile, be en bön och tacka Gud, vår frälsare,
som slog ner våra fiender och skyddade oss alla i vår stora nöd.
Nej…
Jag vägrar.
Du kan inte beordra min hustru. Du är inte villans arvtagare.
-Inte du heller. -Det finns ingen!
Jo, det gör det.
Va?
-På min order. -Det går inte.
Tyst!
-Tig. -Herregud.
Tre,
två,
ett.
Vad i helvete?
Herregud.
Hallå! Lägg av!
Nej! Herregud!
Slå hårdare!
Retirera!
-Har du sett doktorn? -Jag är besviken på dig.
Ja.
-Mår han bra? -Han klarar sig. Vi binder fast honom.
-Misia, hjälp. -Jag är upptagen.
Herregud.
-Med vad? -Skydda er.
Vi borde ha inlett med våld.
Han är fortfarande arvtagaren.
Ja…
…det är han.
Och han förtjänar respekt.
Den största respekten. Misia, hämta hans skjorta.
Skjorta…
Flytta på dig.
Signore Tindaro.
Jag känner hur han skrapar där inne.
Låt oss lugna honom med några fler vändor.
Sorgen tar ut sin rätt.
Ni är så nådig som sörjer honom.
Vem skulle jag vara om jag inte sörjde min make?
Min lilla kärlekshistoria tycks vara över.
Jag kommer att sakna den.
Jag menade Dioneo.
Jag sörjer förstås honom också.
Trots att han var en usling.
De gör din son gott,
de här härliga promenaderna.
Han känner säkert din hängivenhet…
…väldigt tydligt.
Förhoppningsvis inte mina våndor.
Jag avskyr den där hemska mannen, Panfilo.
Han försöker klandra alla andra för den här röran.
Han angrep mig flera gånger. Visst var det ynkligt?
Ja, han är ynklig.
Som om det inte var hans fel att den där mördaren invaderade mitt hem.
Har jag inga bundsförvanter?
Är jag inte en sörjande änka?
Ingen förstår.
Jag antar att du förstår, till viss del.
Var hon snäll?
Ja, hon var… Hon var snäll.
Hon var så ömsint och hon älsk…
Vicomtesse?
Låt oss lämna det här stället.
Vi återvänder till Florens. Det finns inget här för oss.
Kanske som en sista utväg.
Men frukta inte,
det finns en möjlighet kvar.
Vi ger inte upp den här villan än.
Jag åt rabarber i flera dagar.
Ja, jag minns.
Det är ganska stökigt här.
Köket.
En underbar plats för eftertanke.
God dag, Stratilia.
Är du också här för att tänka?
God dag!
God dag.
Jag har tänkt på min tidigare levande läkare
och livets grymma växlingar.
Hur som helst. Mitt rum är smutsigt,
och jag undrade om du kanske vill städa det omedelbart.
Genast, om du förstår.
Jag behöver dig, du måste kalla mig en usel liten gris igen.
I enrum.
Jag är väldigt nedstämd.
-Nej. Aldrig mer. -Varför inte?
Adel ska vara med adel, inte med tjänare.
Varför det?
Jag är anställd av husets herre, och han är död. Förstår du?
Jag borde aldrig ha gjort det.
-Jag borde veta bättre. -I så fall kan du gå.
Jag städar.
Då går jag väl själv då.
Nu går jag.
Du får aldrig mer höra mig påbörja en tanke, eller avsluta en.
Och det är sannerligen en stor förlust.
Titta inte på mig!
Behöver du något? Jag har det inte.
Jag behöver inget. Jag tar hand om mig själv.
Kan vi få vara ifred?
Kan ni få vara ifred?
-Hon kan stanna. -Nej.
Nej, det kan hon inte.
-Hur mår du? -Jag mår bra.
Jag har en plan för Ruggiero.
Den senaste planen, att ta hit dem, fick inget lyckligt slut.
Du verkar inte ledsen.
Hör på. Låt oss inte älta det förflutna.
-Jag behöver din hjälp. -Med vad? Vad är din plan?
Pesten kan inte vara för evigt, vad Ruggiero än tror.
När den är över kan den här villan bli vår.
Men den är Ruggieros.
Han tror att världen ska gå under.
Jag vill övertala honom att ge den till oss.
-Han gillar inte dig. -Han gillar dig.
Inte sant?
-Vi måste hitta vägen. -Vi vill inte gå på vägen.
Den är full av gräsliga saker.
Vi följer min väg genom landsbygden.
Den är inpräntad i min själ.
Jag glömde att du brukar följa din själ.
Då så. Du får visa vägen för en gångs skull.
Du förstår inte hur det var.
-Vet du vad jag mindes igår kväll? -Din övergivna moral?
Vrickade Vitrucchia.
-Jag trodde aldrig på henne. -Jodå.
Nej, inte alls.
"Vitrucchia, Vitrucchia, djävulen förbannade ditt namn."
Sedan blåste vi ut ljusen och väntade.
Hon tog aldrig våra tänder och malde dem till sin soppa.
Det spelade ingen roll. Hon skrämde oss alltid.
Du skrämde mig i natt när du pratade om troll.
Jag vet. Jag skrämde mig själv också.
Jag väckte dig nästan för att få sällskap.
-Men jag lät bli. -Bra.
Jag är inte här för att hålla dig sällskap. Vi är inte vänner, dummer.
Jag vet.
Titta, ett citronträd.
Jag är ett geni.
Det är ruttet.
Åh, herregud.
Hejsan.
Min läkare måste få en ordentlig begravning,
inte med skurkar och horor.
-Jaså? -Dioneo var vän till en stor adelsman.
Och förgiftare av en.
Förgiftare, vän,
det är samma sak.
Är det?
Ge mig spaden.
Jag är verkligen en usel liten gris.
Jag också.
Det är du.
Jag gjorde bara mina övningar.
Håll klaffen…
…din usla lilla gris.
-Fantastiskt. -Du är en ynklig, svag dåre.
Dina läppar…
…är otroliga.
Slå mig.
Hårdare.
Smutsiga gris.
Du är vacker.
Jag hatar dig.
Din giriga lilla adelsidiot.
Era män dog.
Gjorde de?
Ja, några av hororna såg lite krassliga ut.
Calandrino, va?
Skulle du kunna släppa loss mig och ge mig lite vin?
Världen luktar, helvetet suktar.
Fest i fara, fara i fest.
Det här är…
…Benevento.
Brösten?
Som persikor svepta i silke.
Då så.
…av Benev…
Barbatus av Benevento.
Smycken, tack.
Barbatus.
Benevento.
Hej.
Barbatus…
-Hallå! -Släpp in mig.
Släpp inte in henne.
-Jag är husets överhuvud. -Hon är inte husets överhuvud.
-Inte han heller. -Hon är det ännu mindre.
På vilket sätt? Förklara, tack.
I karaktär, i ande, i ärlighet, i sanningsenlighet.
Du är skicklig. Calandrino, jag insisterar.
-Hör du dig själv? -Hör du dig själv, din blodsugande gam?
Har du sett din hatt, din ilskna ekorre?
-Du din… -Dåraktiga kvinna.
Ta klänningen, Neifile.
-Gör inte… -Lycka till.
-Det är silke, ditt monster!
-Gå genast härifrån! -Nej.
Jo!
Hon är inte husets överhuvud!
Vad vill du?
Jag är inte på humör för småprat.
Ja. Vad sägs om…
…ett förslag?
Ett förslag?
Äktenskap med mig mot din frigivning.
Du kan återta villan som dess rätta ägare, med mig som din brud.
Jag har
en rejäl hemgift.
Vi behöver aldrig prata förutom vid vigseln.
Jag skulle faktiskt föredra det.
Vi kan dela villan. Du på ena sidan, jag på den andra.
Vems är barnet?
-Vi säger att det är ditt. -Inget prat?
-Jag insisterar. -Varför har du rouge då?
Ditt öde ligger i mina händer.
Mitt öde är detsamma som ditt,
och detsamma som Stecchis, Brunos, Lorenzos,
alla mina vänners och fienders.
-Horornas också, antar jag. -De fick vad de förtjänade.
Jag är inte intresserad av dig.
Du är en kvinnokarl.
Jag flirtar inte.
Jag är lika ärlig som en präst. Du är slätstruken. Du är gammal.
Du är havande med någon stackars mans horunge.
Sirisco?
Framför allt har du en hemsk personlighet.
Leonardo hade aldrig äktat dig.
-Klart han hade. -Så idiotiskt fräckt att hävda äktenskap.
Men jag förstår varför du längtar så efter kärlek.
Du har aldrig fått den, och kommer aldrig att få den.
Inte för att du inte är vacker. Tja, inte bara därför.
Utan för att du är ynklig, egoistisk och präktig.
Se hur alla i villan föraktar dig. Det var säkert likadant i Florens.
Alla som träffade dig såg direkt
vilken mager, klängig ragata du är och flydde sin väg.
Så som svar på ditt förslag
knullar jag hellre en törnbuske än din torra, desperata kropp.
Jag ruttnar hellre här inne tills pesten tar oss alla
än att komma en centimeter närmare dig.
Mitt svar är nej.
-Du begår… -Du har fått svar. Gå din väg.
Jag är för trött på ditt slappa ansikte för att argumentera mer.
Vad hände?
Vad sa du till honom?
Panfilo. Neifile.
-Vad vill ni? -Vad sa Pampinea till dig?
Pampinea föreslog äktenskap i utbyte mot min frihet.
Vad svarade du?
Jag sa förstås att jag skulle överväga det.
-Om ni inte har ett bättre förslag? -Det har vi.
Utnämn oss till förvaltare.
-Er två? Du och din hustru? -Ja. Villan är din.
Men du vill förstås inte tillbringa den lilla tid som är kvar
ensam i den här hålan. Vi sköter godset i din frånvaro.
Om du återvänder så väntar husets öl på dig.
Du vet väl att jag låg med henne? Stör det inte dig?
Precis här. Man känner nog fortfarande lukten.
Stör det inte honom att vi älskade?
Stör det inte dig?
Det stör mig.
Men det är inte därför jag är här.
-Jag har varit en god hustru. -Har inte jag varit god?
-Det finns saker vi inte diskuterar. -Diskutera dem, tack.
Du sa att Gud hade sänt Dioneo. Du ljög för mig om Gud.
Du låg med den här mördaren.
Och du har varit trogen? Stövelmakaren då?
Du och lord Petti?
Det var broderliga aktiviteter.
-Du tror att jag är ett barn. -Varför, tror du?
Du stal kardinalens tå. Du föll ner i en brunn.
Älskar du mig inte som jag är?
Självklart.
Du är min partner.
Och min vän.
Och min hustru.
Jag har brister.
Inte brister, men skillnader.
Men jag kompenserar för dem.
Jag hade inte tänkt diskutera det här framför någon annan.
Du hade aldrig tänkt diskutera det.
Du tänkte bara ljuga.
När jag såg dig med Ruggiero…
Va? Såg du oss? Vad såg du?
Tig!
När jag såg dig…
…gladde det mig att se dig lycklig.
Förlåt att jag inte kunde ge dig det.
Okej, jag gör det.
Ni två kan sköta godset.
Ni kan få det. Jag signerar vad som helst.
-Va? -Ja.
Hämta en notarie eller vad som krävs. Vet du,
det ni har är äkta kärlek, på sätt och vis.
Du och den eleganta mannen.
Njut av den medan den lever.
Ja.
Vill du släppa loss mig och ha sex igen?
Eller inte släppa loss mig och…
Nej.
Tack.
Allt väl, Neifile?
Du är lite blek.
Jag mår bra.
Så synd.
Vilken frihet det var
att säga saker som varit osagda.
Ja.
Jag känner mig…
…lätt.
-Han gick med på det! -Va? Gjorde han?
Jag lovar, min älskade, i nästa kapitel av vårt liv tillsammans…
…lämnar jag inget osagt.
-Du är min bästa vän. -Och du är min.
-Du förtjänar min ärlighet. -Och du min.
Låt oss börja.
Han dog och jag överlevde.
Det känns fel, men jag har lärt mig att inte lita på mina känslor.
Sirisco, snida en stor staty av Dioneo och ställ den här.
Låt det stå skrivet på den…
"Dioneo av Genua.
Han tillfredsställde tusentals kvinnor fysiskt."
Det skulle han tycka om.
Och lägg till:
"Men han fann aldrig kärleken."
Är det för elakt? Sluta efter "tusentals kvinnor fysiskt."
En man med en ofullständig själ i en felbar kropp.
Jag är ingenting.
Ni är inte ingenting.
Ni är så mycket.
Jag har ingenting.
Jag har ingen.
Ni har mig.
Du.
Du har alltid varit min vän.
Älskar du mig?
Självklart.
Jag älskar dig, Misia.
Jag älskar er också, vicomtesse. Självklart älskar jag er.
Du förlorade din älskare
och vi sörjde henne inte.
-Nej. -Vi sörjde inte din Parmena.
Jag är så ledsen.
-Jag är så ledsen. -Det är okej.
-Nej. -Det gör inget, vicomtesse.
-Det gör inget. -Nej. Jag är så ledsen.
Vi kan göra det nu.
Vad?
Vi ska igenom här. Den här grenen ser bekant ut.
Du säger det hela tiden. Varför letade vi inte efter vägen?
Du tror inte att jag klarar av något, va?
Ja.
Där ser du.
Hittade du det här på vägen till villan?
Nej, men jag tar åt mig äran för att ha hittat det nu.
Hallå?
-Hej. -Hejsan.
God dag, kära resenärer. Hur står det till?
Vi är utsvultna. Min mage har ätit sig själv.
Ni kan väl komma in? Vi skulle precis äta.
-Det vore så vänligt. -Inte alls.
Det är trevligt med sällskap.
Mario, vi har gäster!
Vilket fint litet skjul ni har. Det är otroligt att det står upprätt.
-Så generöst. -Det är en enkel buljong, men den värmer.
-Det blir perfekt. -Jag njuter av varje droppe.
Kom in och sätt er. De andra väntar.
Det doftar så gott.
Mario, var inte oförskämd. Hälsa.
Herregud.
-Vad är det? -Nej.
Vad…
-Herregud. -Nej.
-Vänta lite. Herregud. -Jisses.
-De är döda! -Backa.
Alla är döda!
-Mario! -Vad i hela helvete?
Soppan är god!
Trevligt att träffas!
Jag vill sluta ögonen och aldrig se något mer, men ändå leva.
Det där var gräsligt. Men vi fick åtminstone äta.
"Vi fick äta?"
Tack vare din välsignade plan att undvika vägen,
är vi här ute med de galna och de döda.
Vägen är till sin natur säker.
Det är en linje som leder en till en önskad plats.
Det här är ditt fel. Du har misslyckats.
Hur vågar du?
Om du inte hade knuffat mig från bron…
-Om du hade låtit mig ge av mitt bröd! -Jaha…
Men du bestämmer tydligen i evighet.
Kung över bröd, kung över mig!
Jag ska till Villa Santa.
Tillbaka till yxmannen och alla vänner som sa åt oss att gå eller dö? Smart.
Jag har en äkta vän där. Misia.
Den enda vän jag har fått. Min allra första vän.
Din första vän? Där ser man.
Vadå? Jag har aldrig haft en riktig vän förut.
-Käre Herre. -Vad?
Jag! Du hade mig!
Vi var vänner tills vi var tolv, då du av någon okänd anledning
klippte av mitt hår vid Mickelsmäss.
-Det gjorde jag inte. -Jo.
Du klippte det, visade för Loretta och Violetta och slutade vara min vän.
-Det måste ske någon gång. -Varför?
Jag upptäckte att du var min tjänare.
Din far var inte så här.
Han var snäll.
Du var alltid mer lik honom än jag.
Tycker du?
Ja.
Så…
…du kan inte vara min vän,
men du kan vara vän med Misia.
Vad är skillnaden?
Jag vet inte.
Men jag vet att solen snart går ner, och jag vill inte vara ute i mörkret igen.
Men nu är du inte ensam.
Du är med mig.
Och Vitrucchia.
-Det där var hon. -Säg inte så.
Vi gräver genom jord
Som formar mark
Tills vi ej är mer än smulor
På vår jord
Vinden skingrar stoftet
Runtom världen stor
Och för det åter varsamt
Ner i jord
Tack för att jag fick hedra henne.
Tack för att jag fick vara med.
Vän?
Vän.
Vänner muntrar upp varandra.
Vad skulle muntra upp dig?
Jag vill resa härifrån och aldrig återvända.
Det kanske vore bäst.
Och låta Ruggiero härja fritt.
Min käraste vän,
min sanna vän…
…med mig i alla lägen.
Ja.
Vad är det?
Kan du hjälpa mig med en sak?
Jag ska ta hand om grisarna. Jag går nu. Följ inte efter mig.
-Får jag hjälpa? -Nej.
Varför? Jag är starkare än jag ser ut, det vet du ju.
Nej. Vi har träffats.
Jag har mitt liv och du har ditt. Respektera avståndet.
Hur mår din ledsna matmor?
Hon…
…vill att jag ska döda dig…
…så att inget står mellan henne och villan.
Det är ju olyckligt.
Jag vill inte.
Det blir inget bra av oss här ändå.
Men att döda dig…
Vad?
Det överlever jag inte.
Gör det inte, då.
Hon är min matmor.
Vad ska jag göra?
Ge dig tillåtelse?
Kan du göra det?
Du ber om lov att få döda mig,
och jag är inte ens arvtagare till villan. Bravo.
-Hörde du? Jag är inte arvtagaren. -Drick.
-Ta en klunk. -Jag är inte arvtagaren…
Välplanerat.
Jag gissade på gift.
Jag tänkte att du kanske…
Jag är inte arvtagaren.
Va?
-Bort med dig. -Jag är inte arvtagaren.
Undertexter: Lisbeth Pekkari