No m'ho havies dit. Com volies que ho sabés?
Creia que era obvi.
Sempre m'oferia a ajustar-li el gipó. Què et pensaves que feia?
Et quedaves allà plantat, olorant-li el clatell
mentre jo comptava espelmes com una idiota.
El podries haver tingut. Crec que li agraden els homes.
I tu el meu germà, si haguessis volgut.
El Guidotto era massa sec per al meu gust,
però m'hauria agradat.
Doncs…
Què vols fer avui?
Només vull parlar…
de tot.
Misia?
Ajuda'm.
Necessito que m'ajudis.
M'expliques què ha passat?
Problemes de cor, segurament.
I hemorràgia nasal.
Si no em dius què ha passat, m'imagino el pitjor.
- No és la pesta. - Vull dir assassinat.
Intentava fugir.
És per lleialtat cap a ella?
Sí.
Perquè una lleialtat que s'esfuma quan les coses no van bé és…
No és lleialtat de debò i…
- Misia. - Sí?
- Mira què has fet. - No.
- Mira'l. Mira'l bé. - No.
- L'has de mirar. - No.
No.
El vas convidar tu.
Això és culpa teva!
Si no volies que morís,
podries haver deixat manar la Pampínea!
La Pampínea és un dimoni!
- Hòstia! - No parlis així de la meva amiga!
La teva amiga?
Creus que és la teva amiga?
Mira què t'ha fet fer!
Mira!
Els amics et fan sentir acceptat, et fan sentir bondat.
Ella em fa sentir tot això que dius.
Sí.
No la coneixes tan bé com jo.
La conec bastant bé. Bastant bé.
- Estàs gelós. - Hòstia.
Estàs gelós perquè la Pampínea se't va follar i no t'estimava.
És clar que no t'estimava.
Mira-la a ella i mira't a tu.
No només ets un qualsevol.
Ets un idiota.
Ets un ximple.
Fa quinze anys que administro la vil·la. Podria un ximple?
Tu n'ets la prova.
Atenció, desagraïts!
No penso tornar mai més a aquesta vil·la miserable!
Em sentiu?
Sou tots uns fills de la gran puta!
Tu no, Matteuzzo.
Tu ets un àngel.
Quin papa soc?
Vaig presidir amb bastanta mandra el concili II del Laterà.
Durant el retir, no vaig aconseguir gran cosa.
Però us preocupava la perseverança de Roma com a centre papal
i sempre us oposàveu a les ximpleries de Lluís VII de França.
Però vaig fracassar.
- In nomine Patris, et Filii… - …et Filii…
- …et Spiritus Sancto. - …et Spiritus Sancti.
Sancto?
Sancto.
Sancti. Et Spiritus Sancti.
- Sancto. Dèiem "sancto". - No.
Sí. Sancto. Ho cantàvem…
- Llarg i greu. - Sancto?
- Sancto. - …to.
- Sancto… - Sancto…
- Deixa'm! - Tinc la guapa.
- No, la tinc jo. - Però la guapa ets tu, no?
Les dues som guapes.
Rendeix-te.
Mai! Abans mort que rendir-me a algú tan lleig.
No soc lleig. Soc interessant.
No! On tinc les cames?
- Te les he tallat! - No!
He quedat reduït a… llum d'estrelles.
No! Sí.
No us mogueu.
Que no us mogueu.
Potser la pròxima vegada podries ser menys agressiva.
Però, si ho has de ser, evita el cap, ja que conté el cervell.
Per què m'heu seguit? Us han vist?
T'he seguit com un caçador expert segueix amb sigil una cérvola majestuosa.
No tenia alternativa.
Com, si no, havia de confessar el meu amor?
El meu amor!
Però és massa tard.
Ja has procreat amb un altre home.
No hi ha cap altre home.
Va morir durant el part.
Fantàstic!
Llavors puc decre…
No.
Decreto que estaré amb tu.
Ets l'objecte del meu amor,
i estic quasi segur que al final
acabaré estimant el teu fill estrany i callat.
Stratília, no em pots dir que no m'estimes amb el cor
si m'has estimat amb el cos.
Us heu fet petons?
Apassionadament.
Suposo que la cruesa dels instints més bàsics fa una mica de gràcia.
Prou, bufó. Vaig a treballar.
Vós esteu ferit. Quedeu-vos i feu repòs.
Jacopo, vigila'l.
I recorda que aquest home, com tots els nobles,
sempre actua per egoisme o per estupidesa.
Normalment, els dos.
Tornaré aviat.
Com vós desitgeu, Stratília.
De fet, soc bastant llest.
Pregunta'm per Heròdot, si vols.
Qui és Heròdot?
T'encantarà.
Seu.
Maleïda roba!
"Soc el Pànfilo. Calmem-nos tots."
"La meva esposa és pietosa.
Estima Déu més que a mi."
Vescomtessa?
Gaudeix anant cobert de fang.
Vescomtessa, puc passar?
Espero que els coloms es caguin en el teu feltre merdós!
Misia.
- Què feu? - Ajudo el Pànfilo.
- L'ajudeu? - Sí.
Li serà més fàcil marxar si ja té les coses fora.
I bé?
El Ruggiero no us molestarà a vós ni al vostre estimat fill
mai més.
Esteu fora de perill.
Gràcies a Déu.
Per fi em puc relaxar.
Convidaré el pelat del Pànfilo i la seva horrible dona
a anar-se'n immediatament.
No tenim res en comú.
I el mestre Tíndaro?
M'agraden els homes forts de caràcter.
I és solter, que és un avantatge.
Es pot quedar.
Què?
Què passa?
Per què sempre ha de passar alguna cosa?
- No, no és res. - Explica-m'ho.
Bé, su…
Suposo que em sento una mica…
rara.
Per…
Per l'assassinat.
Assassinat?
Sí.
Reina.
No.
Reina.
No és cap assassinat.
No.
És un acte de defensa pròpia contra un agent de Satanàs.
El mal encarnat.
Això no és…
No teníem alternativa.
No ha estat…
Has fet el que calia.
Un acte de gran amor per mi.
L'amor més gran que he conegut.
Excepte el del Leonardo, és clar.
És clar, sí.
Misia, reina meva,
no hem de tornar a pensar-hi mai més.
No.
Només hem de mirar endavant…
cap al nostre futur
amb aquesta criatura.
No necessito espòs.
- Et tinc a tu. - Em teniu a mi.
Bé, doncs…
I el meu bany?
No us he preparat la banyera! On tinc el cap?
On he posat l'oli de menta?
Si us plau, senyors, us ho suplico.
Som simples munyidores que han sortit a passejar.
Ens heu d'alliberar.
Creus que no et recordo? No ho oblidaré mai. Et vas tornar boja.
Ho recordo com si fos el mes passat.
- El cardenal Agnolo no era el millor. - No.
- Però teníem un sistema. - Sí.
Li ensenyàvem a atracar i robar,
i ell ens ajudava a acceptar que Déu abandonés la humanitat.
Els coneixes?
- En temps així, has de… - No els conec.
- En vaig matar un. - No?
El seu amic.
- Me n'havia oblidat. - Sí, jo també.
Doncs els matarem.
Sí, molt bé. M'heu d'ajudar.
Què?
- No. Jo soc una dama. - Què mires?
- De cap manera. - Vós distraieu-los.
He trepitjat una abella.
Ostres, quin mal!
- Calla! - No! No penso callar.
M'estic morint de dolor.
Si no em creieu, mireu!
Jo no veig cap abella.
El criminal sempre fuig de l'escena.
- Vigila l'altra. - Vigila-la tu.
- Jo vull mirar el peu. - Sí…
Deixa'm anar!
Genets!
- Els cavallers del monjo! Sí! - Qui?
Ja era hora que apareguessin.
Salve! Tenim presoneres…
No! Hi ha un error!
Ens mataran. Fes alguna cosa!
Podem anar on vulguem, Matteuzzo. Podem anar on vulguem.
Tinc sort de tenir-te.
Vols que anem a nedar?
Segur que t'agradaria. Som-hi.
Matteuzzo!
Sí! Mira.
Mira això!
Ostres.
Aire pur.
Sí!
Vinga, entra, amic meu! Vinga!
Molt bé.
Jo volia que marxessis.
Però no t'enamoris!
Sigues lliure com jo!
Soc lliure!
Déu meu! No ets mort!
Para.
- No em toquis, si us plau. - Això no hi ajuda!
Sirisco.
Soc jo, l'Arriguccio.
Subministrava fertilitzant a la vil·la.
Arriguccio.
Amic meu.
T'has perdut?
Recollim les teves coses?
Anem, amic meu?
Com va la granja?
La van cremar uns bandolers.
Em sap greu.
A part d'això, estic bé.
Ja.
I la vil·la?
Ja no és el que era.
L'han enverinat l'avarícia i una pèl-roja amb corbes.
Hosti.
I el vescomte Leonardo?
És mort.
Semblava un home decent.
No sé si era decent precisament, però era el meu amic.
La pesta?
- El món et pot fer sentir molt sol, no? - És molt cruel, hòstia.
Jo em vaig haver de menjar el burro.
Estic a quatre passes si mai necessites algú que t'escolti.
O un amic.
És… No puc tornar a la vil·la.
Potser aniré a Venècia.
La pesta no pot durar per sempre.
Pot durar prou…
perquè prenguem una copa.
M'encantaria.
Gràcies.
Arriguccio!
- Arriguccio! - Feia massa que no et vèiem.
Amics, creia haver trobat un cadàver al riu.
- Però he tingut molta més sort. - Sí.
Doneu la benvinguda a un vell amic meu.
- Home… - El Sirisco.
El majordom de Vil·la Santa.
Vaja, gràcies.
Sou encantadors.
Gràcies per l'acollida. Encantat.
Encantat. Qui mana?
No mana ningú.
Ningú.
Ostres.
No havia sentit mai aquesta connexió amb gent que acabo de conèixer.
Anima't, germà. Aquest és el teu lloc.
- Benvingut, Sirisco. - Sí.
- Seu. - Salut.
Has d'agafar el gladius així.
Fes veure que tens un scutum.
I avances. Primer un peu, després l'altre.
I talles i claves!
Prova-ho tu.
És així?
- No! No del tot. - Així?
Para!
Aquesta no és la tècnica que t'he ensenyat!
Els teus moviments mostren potencial, però són incorrectes.
Però potser es deu a la teva alçada increïblement detestable.
I la teva alçada no és culpa teva, ni la teva inexperiència.
No?
Has empunyat cap espasa de debò?
I un arc?
Una maça?
Una visarma?
Un trident?
Una corona daurada?
No.
- Una cornucòpia? - No.
Has menjat fruites exòtiques?
No.
No em diguis que no has vist cap fresc.
Has de veure un bon fresc.
Quina vida més trista.
Per què no vius a la vil·la? Hi ha lloc.
Ma mare va a la vil·la,
però diu que els nobles ens odien i no hi puc anar.
Bé, t'asseguro que aquest noble no t'odia.
Has menjat safrà?
- No. - És car i deliciós.
Et toca.
Doncs…
suposo que en realitat mai he cregut en Déu.
Jo mateixa no n'he estat mai del tot segura.
- De debò? - No he trobat les respostes exactament.
Ho he intentat molt.
He buscat per tot arreu.
Però he arribat a la conclusió que les respostes no eren l'objectiu.
He tingut l'oportunitat de fer les preguntes al teu costat.
Senyor, això és un error.
Som simples munyidores que han sortit a passejar.
Faig allò de l'abella?
Mira.
Mare meva.
Teniu calor? Febre?
Dolor, malestar? Esteu desorientades?
Heu estat en companyia de gats o alemanys?
- No. - Somnis desagradables? Gasos?
Què està passant? Ens podeu ajudar?
No us pot ajudar ningú.
No hi ha indicis.
Ja ets mort o què?
Porta-les aquí.
Hola, senyor.
Bona tarda als dos.
Silenci!
Acosteu-vos.
D'on vens, noieta?
Bé, érem en una vil·la,
però ens van segrestar uns bandits malvats.
Si els vostres homes no ens haguessin salvat, hauríem mort.
Us estem molt agraïdes per l'ajuda.
Agraïdes?
Certament.
Hauríeu d'anar amb compte de no mentir davant de Déu.
Però no som aquí per fer-vos mal.
Som aquí per salvar-vos.
Aquests cavallers foren mercenaris al servei de Gènova.
Es van acabar els diners i també la seva lleialtat,
i, com vosaltres, estaven perduts.
Però Déu els ha ajudat a trobar el camí.
Som grans creients en el pla de Déu.
Igualment.
Bé.
Desgraciadament, l'Església i el clergat han traït aquest pla
i Déu ha enviat el seu càstig.
Però hi ha esperança.
Com a Deixebles de l'Ordre, tenim homes, armes
i, amb aquesta epidèmia, l'oportunitat
de remodelar la societat perquè promogui la santedat i l'ordre.
Sí.
Restaurarem el pla de Déu
i construirem un món en què sobreviure requereixi la pietat que Déu exigeix.
Ell era corrupte.
Va arribar com un noble sense penediment al cor.
Però mireu-lo ara.
L'hem purificat.
Quina pudor.
Sentir això ens treu un gran pes de sobre.
Sí.
Nosaltres som nobles, sí,
però ens vam afartar dels pecats dels nostres iguals
i de la cobdícia que els movia,
i vam fugir.
La seva cobdícia els va dur riquesa?
Sí, però sabíem que la seva riquesa era impura.
Els vam dir: "Quedeu-vos els luxes i la riquesa de Vil·la Santa.
Marxem a fer-nos monges celibatàries."
Una vil·la luxosa?
- No era gaire luxosa. - Era bastant luxosa.
La riquesa de l'àvida classe noble
pot servir per afavorir la nostra causa.
On és aquesta vil·la luxosa?
Des d'aquí?
No ho recordo.
Ens ho acabareu dient
si us voleu guanyar la llibertat.
Tingueu clemència.
- Porta-les a les cel·les de càstig. - Espereu.
La Licisca va matar un cardenal malvat per Déu.
No és veritat.
I tant que sí.
Sí, un cardenal, el cardenal Agnolo.
Era corrupte com el clergat que heu descrit.
Volia forçar una dona casada
i la Licisca el va purificar amb la mort.
Això és bo.
Vas matar un cardenal?
Per Déu.
Quedeu sentenciades a mort.
Em plau enormement compartir aquests dolços amb tu, amor meu…
i amb el nadó.
Ara res ens pot aturar, oi?
Estàs envoltat. Rendeix-te i surt!
En nom de Sant Julià, què feu, Tíndaro?
Aquí hi deso els barrets!
Vaja, Pampínea, estic cuidant un nen.
Ignora l'art de la guerra, però aprèn de pressa.
- Digues hola, Jacopo. - Què?
És el fill bastard de la Stratília
i un erudit en ocultació ofensiva.
Jacopo?
Surt de l'amagatall.
T'anava a atacar amb quadrigues.
Creia que eres dins el gerro. Quin geni!
És… el fill de la Stratília?
Sí, però no en parleu a ningú.
Viu al bosc. És un fill secret.
Saluda, Jacopo.
Jugueu a la guerra?
Tíndaro, segur que al Jacopo el fascinaria
la cuirassa romana del saló.
- Autèntica? - L'expert sou vós.
Jo vigilaré el Jacopo mentre l'aneu a buscar.
Quan torni, em defensaré dels teus atacs mortals i contraatacaré.
No digueu que he dit això. És un joc de nois.
Vols llaminadures, guapo?
Pobret.
Estàs mort de gana, no?
Res és gratis en aquest món.
- Què voleu? - Tinc unes quantes preguntetes.
- Una llaminadura per resposta. - Entesos.
Qui és ton pare?
No ho sé. Llaminadura.
- No l'has vist mai? - No.
Ta mare no t'ha dit el seu nom o sobrenom?
No.
Te l'ha descrit mai?
M'hi assemblo. M'ho va dir un dia.
Un dia.
I el seu estatus social? Ric, pobre, alguna cosa?
Que és una rata putera inútil.
Gràcies a Déu.
Ton pare sembla una persona horrible.
No, però no volia que visquéssim a la seva vil·la.
La seva vil·la?
El Jacopo és fill del Leonardo.
- Qui és el Jacopo? - El nen d'aquí dins.
- Prepareu-vos per… - Què?
- El Leonardo? - Amb la cuinera.
La cuinera? I l'ha estat amagant?
Retén-lo aquí. He d'anar a la seva casa al bosc.
No, espereu, vescomtessa. Per què?
No podeu anar-hi sola.
Per investigar.
Si el va seduir, potser té coses seves, per embruixar-lo.
Potser el manté viu a la seva cabaneta fastigosa.
No ho crec,
perquè vam veure el seu cap rodant per terra.
- Misia! - Sí?
Quan el dimoni entra en joc, res no té ni cap ni peus.
Sí, però us ho prego, amiga meva, calmem-nos.
L'agitació podria perjudicar la criatura.
- Us enxamparé! - La criatura?
Misia, no ho entens?
No.
El Jacopo és la criatura.
No, jo parlo de la criatura que dueu al ventre.
No duc cap criatura.
No esteu embarassada.
He sagnat.
Però sabia que hi havia una criatura.
És el meu designi diví.
El nostre.
I Déu ens ha mostrat el camí.
- Què? - El camí cap al vertader hereu.
- Sirisco. - Sí?
Com és que has marxat de la vil·la?
No soc gaire bo explicant històries.
Aquí ningú és gaire bo en res.
Però tots sembleu feliços, us aprecieu.
Compartim els recursos i treballem per animar-nos.
- És preciós. - Molts han mort.
Això no canviarà.
Però ens agrada centrar-nos en les coses bones.
Ens faràs l'honor de quedar-te a sopar?
Res m'agradaria més. Em menjaria un bou i mig.
Gràcies.
Vaja, quins plats més grossos.
Vaja. Sí…
Això és el sopar?
Ni peix ni formatge?
Ja no recordava el formatge.
Deveu estar afamats.
Sí, estem afamats.
No molestem el convidat amb els nostres problemes.
El que és nostres és teu. Comencem?
- Sí. - Sí.
No. Això és inacceptable.
Però sempre beneïm la taula abans de sopar.
No, la pregària no. Déu meu, ets com un tros de pa beneit.
No, això. Tot això.
Per què hauríeu de passar gana mentre la crueltat s'afarta a la vil·la?
Què vols dir?
Us mereixeu alguna cosa millor.
Allà tenen comoditats.
Tenen menjar en excés.
Barrils i barrils i més barrils de vi.
No ens fem il·lusions.
Jo els ho puc oferir.
Jo us ho puc oferir. Puc. És clar que tornaré i ells diran:
"No, Sirisco. Marxa, el menjar és nostre."
Què el fa seu?
Què fa mestressa la Pampínea? Hi ha d'haver un amo?
No ho sabem.
Escolteu-me. He jurat no tornar a Vil·la Santa,
però ara estic entre vertaders amics, i prometo tornar-hi.
I, si no volen compartir, poden venir aquí i atipar-se de granota.
Vinga, som-hi.
Acompanyeu-me, si us plau.
Us hi portaré i us cantaré una cançó pel camí.
Vinga!
Amics, amics, tenim un pla.
Magnífic, meravellós i gloriós.
Amics, amics…
Veniu!
Us juro que me'n penedeixo!
No!
- Vigila aquelles dues. - Sí.
Com ho fas?
- El què? - Com ets tan valenta?
Actues amb tanta llibertat, deslligada de la terra.
No et fa por la mort?
Des que va morir l'Eduardo…
no tinc por.
L'estimava,
i per això hi estava lligada.
I, quan ell se'n va anar, també els meus lligams.
I ara és com…
Sento que puc veure…
l'altre costat de tot.
La calma i la pau de la mort.
I aquest costat…
Això és l'infern.
I, si me n'anés d'aquí…
què deixaria enrere?
Sento haver-vos tirat pel pont.
Bé, el pa era teu.
Potser m'ho mereixia una mica.
Senyor, ara que entro al vostre regne…
Molt bé, porta aquelles dues.
T'he d'explicar una cosa.
- És igual. - No.
Potser t'enfadaràs.
Però no per gaire estona.
De què parleu?
Tu no vas conèixer ta mare, però el pare sí, i molt bé.
Estaven enamorats i van tenir una filla.
Tu.
Tu i jo som germanes.
Germanes?
Executa-les.
Si us plau, només ha estat una picor de nas. No estic…
No estic malalt. Si us plau.
No!
Feu la feina, doctor.
Tu, vine aquí.
Reteniu-los!
També rebreu. Calleu!
Encarrega-te'n tu.
- No em decebis. - Va!
Atureu-les!
Vinga, idiota! Va!
Espereu! Porteu-me amb vosaltres!
Licisca, m'has de deixar dur-te a la vil·la.
- No. - Sí.
- No penso tornar-hi. - El Dioneo et pot ajudar.
Allà no hi tinc res.
Si no deixes que t'ajudi, moriràs.
No vull que moris. Vull que siguis ma germana. Si us plau!
- Estàs bé? - No sou la meva germana, collons.
Entesos.
Vinga.
Va!
Alto!
Ja soc aquí.
Tinc gairebé prou menjar per als dos,
però haurem de treure alguna cosa del rebost.
Què hi feu vós, aquí?
Ton fill m'ha revelat que ocupeu aquesta barraca
sense el meu permís.
Era el meu deure veure aquesta casa,
i mira què he trobat.
Són artefactes de bruixa.
Ets una bruixa.
- Jo, una bruixa? - Sí.
Sí. Vas seduir l'home de la casa i vas parir el seu hereu
fent servir la màgia negra.
Em vas prendre el que era meu.
On és el Jacopo?
El Leonardo mai hauria deixat que el seu fill visqués en aquest antre.
Des d'ara,
el Jacopo viurà la vida luxosa que mereix.
On és el meu fill, mala pècora sonada?
Hem de fer preparatius per a tu,
per a demà i passat demà.
Neífile, no suporto que diguis això.
Ves a veure el Ruggiero i feu-ho oficial.
Et mereixes aquesta vil·la.
No et puc deixar sola.
Em consolarà saber que tens el futur assegurat.
- Ves-hi. - No!
No, no puc.
Em crec molt llest.
Intel·ligent.
Però no. No soc…
res.
No soc res sense tu.
Pànfilo meu…
ets tan llest com creus.
Tens una visió molt clara.
Confia-hi.
Confia en tu mateix.
Ves a assegurar-te la posició.
Per nosaltres.
Ruggiero, la Neífile em demana…
Vaja.
Jacopo!
- Frena, meuca! - Jacopo, ja vinc!
Jacopo!
Aquestes sabates no són per córrer. Són de mudar!
- Calla, mala pècora! - Mare meva, quina pudor fas!
- Jacopo! - Frena!
- Mama, aquí dalt! - Jacopo!
- Mama! - Ja vinc!
- Corres molt per ser una harpia! - Soc aquí!
Misia!
- Jacopo! - Para!
Ajuda'm.
Jacopo! Puta!
- Calla, puta cuinera! - Jacopo!
Jacopo!
Puta psicòtica, surt de damunt meu!
- Et sento! Soc aquí! - Jacopo!
Estimat, com ha anat?
Ha firmat el traspàs?
Sí, i tant.
Ha firmat encantat.
I et desitja el millor, estimada.
De debò?
Sí.
Se n'alegra per nosaltres.
És un miracle.
Estàs mentint?
No.
M'he de… M'he d'aixecar.
- M'he d'aixecar. - Si us plau, Neífile.
- Estàs massa dèbil. - No!
No puc.
Tinc assumptes pendents!
Què em passarà?
Pànfilo.
T'estimo.
Tinc molta por.
El Ruggiero no ens pot veure.
Vols parlar?
Què?
Em preguntava si volies parlar de…
¿De com sabíeu que soc la vostra germana
però vau decidir tractar-me constantment com una merda durant anys?
No vull tornar a parlar amb vós mai més.
Se'm regira l'estómac només de veure-us.
Jacopo, això t'encantarà.
T'ensenyaré a fer un testudo. Significa "tortuga".
No podeu fer això!
Puc fer el que vulgui.
- Quieta, si us plau. - No soc cap bruixa.
Això és el que diuen les bruixes.
Sé que ets la causa de la pesta
i que ets el motiu pel qual el meu estimat Leonardo va morir.
No el vas ni conèixer, puta sonada!
Si mireu a l'esquerra, veureu la vil·la.
Hola! Filomena, Licisca!
La Filomena és ella.
Sí. Us presento els meus nous amics.
Hola. Encantat. Em dic…
- Què? - Misia.
Veniu.
Calla!
En nom dels grans generals de la història,
què li feu a la meva xicota?
No soc la teva xicota.
Tíndaro, us ha embruixat com al Leonardo.
Misia, ensenya-li els seus objectes profans.
Insisteixo que l'allibereu.
La cremem perquè és una bruixa.
No és cap bruixa.
És una futura dama de la noblesa.
Stratília…
em faràs el gran honor de ser la meva esposa?
Què? No!
- Calla! - No toquis la senyora!
Idiota.
En nom de l'amor!
Què us passa?
No em passa res!
Pareu!
- Ajudeu-me! - Ajudeu-la!
Compte! El foc crema!
Mare!
Ajudeu-la, s'està cremant!
Deixeu-me.
- Estic bé. - Les persones no es cremen!
Misia.
Se n'ha anat.
La Neífile és morta.
Aquesta hiena és la causa de tots els nostres mals.
De tots.
Si algú és una bruixa, és ella.
Què?
No m'heu sentit?
Misia?
No.
No penseu mirar-me?
Subtítols: Maria Romero Soronellas