DEKAMERON
Nikdys mi to neřekl, jak jsem to měla vědět?
Přišlo mi to samozřejmé.
Pořád jsem mu chtěl upravovat dublet. Co jiného jsem měl dělat?
Stál jsi tam a čichal mu zezadu ke krku,
zatímco já jsem jako pitomá počítala svíčky.
Určitě jsi ho mohl mít.
Myslím, že je na muže.
A tys mohla mít mého bratra, kdybys chtěla.
Guidotto byl na mě moc hubený,
ale chtěla bych.
Takže…
Co budeme dnes dělat?
Chci si jen povídat.
O všem.
Misio?
Pomoz mi.
Asi potřebuju tvoji pomoc.
Chceš mi říct, co se tady stalo?
Asi měl slabé srdce.
A tekla mu krev z nosu.
Když mi neřekneš, co se stalo, budu si myslet to nejhorší.
Ne, mor to nebyl.
Já myslel mord.
Chtěl utéct.
Bylo to z oddanosti k ní?
Jo.
Protože oddanost, která neplatí i v těžkých chvílích,
není žádná oddanost, takže…
Misio!
- Podívej se, cos udělala. - Ne.
- Podívej se. - Ne.
Ne.
To ty jsi ho pozval.
To kvůli tobě se to stalo!
Kdybys chtěl, aby žil,
mohl jsi nechat Pampineu jako paní domu!
Pampinea je démon!
- Proboha! - Nemluv takhle o mé přítelkyni!
Tvojí přítelkyni?
Myslíš, že je tvoje přítelkyně?
Hele, k čemu tě donutila!
Podívej se!
Přátelství dává pocit sounáležitosti, Misio.
Příjemnost.
Ona mi dává všechno, cos právě říkal.
Jo.
Ty ji jenom neznáš tak, jako já.
Znám ji dost dobře.
Dost dobře.
- Ty žárlíš. - Proboha.
Žárlíš, protože Pampinea s tebou šukala, ale nemilovala tě.
Samozřejmě, že tě nemilovala.
Podívej se na ni,
a podívej se na sebe.
Ty nejsi jenom chudák.
Ty jsi idiot.
Jsi hlupák.
Spravuju tuhle vilu už 15 let. Copak by to dokázal hlupák?
Ty jsi důkaz, že to hlupák dokázal.
Poslouchejte, vy všichni nevděčníci!
Už se do týhle zatracený vily nikdy nevrátím!
Slyšíte mě?
Všichni jste odporní hajzlové!
Ty ne, Matteuzzo.
Ty jsi dokonalý anděl.
Který papež jsem?
Dost lenivě jsem vedl druhý lateránský koncil.
Ani na odpočinku jsem toho moc nedokázal.
Ale záleželo ti na zachování Říma jako papežského centra
a vždycky jsi byl proti hloupým činům Ludvíka VII.
Ale stejně jsem selhal.
- In nomine Patris, et Filii. - Et Filii.
- Et Spiritus Sancto. - Et Spiritus Sancti.
Sancto?
Sancto.
Sancti. Et Spiritus Sancti.
- Říkali jsme Sancto. - Ne, neříkali.
Ano. Sancto. Zpívali jsme to…
- Dlouze a nízko. - Sancto?
- Sancto. - …to.
- Sancto. - Sancto.
- Pusť mě! - Já mám tu hezkou.
- Ne, já ji mám. - To ty jsi ta hezká, viď?
Obě jsme hezké.
A teď se mi vzdej.
Nikdy! To radši zemřu, ty ošklivko.
Nejsem ošklivka, vypadám zajímavě.
Ale ne! Kde mám nohy?
- Usekl jsem ti je! - Ach ne!
Stal se ze mě… hvězdný svit!
Ne! Ano.
Nehýbej se.
Příště bys mě nemusela udeřit tak brutálně.
A když už chceš být brutální, tak ne do hlavy, tam je mozek.
Proč jsi mě sledoval? Viděl tě někdo?
Stopoval jsem tě,
jako zkušený lovec stopuje spanilou laň.
Nedalas mi na výběr.
Jak jinak bych ti mohl vyznat svou lásku?
Svou lásku!
Bohužel už je pozdě.
Už jsi začala plodit s jiným mužem.
Není žádný jiný muž.
Zemřel.
Při porodu.
To je úžasné.
Tak to ti mohu sdělit…
Ne.
Au!
Sděluji ti, že tě stále chci.
Jsi předmětem mé lásky
a jsem si téměř jistý,
že se časem naučím mít rád
i tvé podivné, mlčenlivé dítě.
Stratilio, nemůžeš říct, že mě nemiluješ srdcem,
když mě miluješ svým tělem.
Vy jste se líbali?
Vášnivě.
Připouštím, že vulgárnost našich základních instinktů je poněkud k smíchu.
To stačí, šašku, musím do práce.
A jsi raněný, takže musíš odpočívat.
Jacopo, máš to tady na povel.
A nezapomeň, že stejně jako ostatní, i tenhle urozený muž se chová sobecky
nebo hloupě.
Většinou oboje najednou.
Brzy se vrátím.
Jak si přeješ, Stratilio.
Ve skutečnosti jsem chytrý.
Můžeš mě vyzkoušet z Hérodota.
Kdo je to Hérodotos?
Páni.
Máš se na co těšit.
Sedni si.
Pitomý oblečení!
„Já jsem Panfilo. Uklidněte se všichni.“
„Jsem ženatý se zbožnou ženou.
Miluje Boha víc než mě.“
Vikomtko?
Užijte si bahenní lázeň.
Vikomtko, můžu jít dál, prosím?
Doufám, že ti tu pitomou plsť poserou holubi!
Misio!
- Co to děláš? - Pomáhám Panfilovi.
- Pomáháš mu? - Ano.
Bude se mu snadněji odcházet, když bude mít věci venku.
No?
Ruggiero už nebude tebe ani tvoje drahé děťátko obtěžovat.
Už nikdy.
Už jsi v bezpečí.
Ach, díky Bohu.
Konečně si můžu odpočinout.
Řeknu tomu švorcovému Panfilovi
a jeho příšerné ženě, aby odsud ihned odjeli.
Nikdy jsme si nesedli.
A co padrone Tindaro?
Líbí se mi silný mužský mozek.
A je svobodný, tak je to jasné.
Tindaro může zůstat.
Co je?
Stalo se něco?
Proč musí být vždycky nějaký problém?
- Ne, nic se neděje. - Řekni mi to.
No, já…
Řekněme, že se cítím trochu…
divně.
Víš, kvůli…
Kvůli té vraždě.
Vraždě?
Ano.
Ale zlato moje.
Ne.
Zlato moje.
To nebyla vražda.
Ne.
To byla sebeobrana proti vyslancovi Satana.
Proti ztělesnění zla.
To nebylo…
Nebyla jiná možnost.
To nebylo…
Udělala jsi, co bylo nezbytné.
Projev
velké lásky ke mně.
Největší lásky, jakou jsem kdy poznala.
Kromě Leonardovy, samozřejmě.
Samozřejmě.
Misio, moje drahá,
my dvě
už na to nikdy nebudeme myslet.
Ne.
Musíme se dívat jen dopředu.
Do naší budoucnosti
s tímhle dítětem.
Nepotřebuji manžela.
- Mám tebe. - Máš mě.
Ano.
Takže…
Moje ošplíchnutí?
Zapomněla jsem na tvoji koupel! Já hloupá!
Kam jsem dala mátový olej?
Pánové, prosím vás.
Jsme jen nevinné dojičky na procházce.
Musíte nás pustit.
Myslíš, že si tě nepamatuju? Na to nikdy nezapomenu. Zešílela jsi.
Jako by to bylo jen před pár týdny.
- Kardinál Agnolo nebyl bez chyby. - To nebyl.
- Ale šlo nám to. - Jo.
Naučili jsme ho krást, a on nás naučil,
jak se vyrovnat s tím, že Bůh opustil lidstvo.
Ty je znáš?
Neznám je.
Jenom jsem jednoho z nich zabila. Jejich kamaráda.
- Na to jsem už zapomněla. - Jo, já taky.
Tak zabij i tyhle.
Tak dobře. Ale musíš mi pomoct.
Cože?
Ne. Já jsem slušná dáma.
To rozhodně ne.
Přilákej jejich pozornost.
Šlápla jsem na včelu.
To je zlé!
- Buď zticha! - Ne!
Nebudu zticha.
Trpím nesnesitelnou bolestí.
Jestli mi nevěříš, podívej se!
Žádnou včelu nevidím.
Protože zločinec vždycky uteče z místa činu.
- Hlídej tu druhou. - Ne, ty!
- Já si chci prohlížet nohy. - Jo!
Ne!
Pusť mě!
Jezdci!
Mnichovi rytíři!
- Výborně! - Kdo?
Za nima jsme chtěli jít.
Hola! Máme vězně…
Ale ne! To je omyl!
Oni nás zabijou. Udělej něco!
Můžeme si jít, kam chceme, Matteuzzo.
Jsem tak rád, že tě mám.
Půjdeme si zaplavat?
Vsadím se, že bys rád. Jdeme na to.
Matteuzzo!
Ty jo. Podívej se.
Koukni se na to!
Dýchej zhluboka.
Jo!
Tak pojď sem, kamaráde, pojď.
Dobře.
Chtěl jsem, abys odletěl!
Hlavně se nezamiluj!
Buď svobodný jako já!
Jsem svobodný!
Proboha! Ty nejsi mrtvý!
Nech toho!
- Nesahej na mě! - Nepomáháš mi s tím!
Sirisco!
To jsem já.
Arriguccio.
Dodával jsem vám do vily hnojivo.
Arriguccio.
Ahoj, kamaráde.
Ztratil ses?
Půjdeme pro tvoje věci?
Půjdeme, kamaráde?
Jak se daří vaší farmě?
Vypálili ji banditi.
Promiň.
Ale jinak jsem spokojený.
Jasně.
A co vila?
Už to není, co bývalo.
Je otrávená chamtivostí
a urostlou rusovláskou.
Bože.
A vikomt Leonardo?
Ne, je po něm.
Vypadal jako slušný člověk.
Nevím, jestli byl zrovna slušný,
ale byl to přítel.
Mor?
Na světě je někdy těžko, co?
Bože, je to tak kruté.
Nedávno jsem musel sníst svého osla.
Bydlím, co by kamenem dohodil, kdyby sis někdy chtěl popovídat.
S kamarádem.
To je… Víš, já už se do vily nemůžu vrátit.
Možná půjdu do Benátek.
Ten mor přece nemůže trvat věčně.
Může trvat dost dlouho na to, abys se mnou zašel na skleničku.
To by bylo úžasný.
- Ahoj. - Děkuju.
Arriguccio!
- Arriguccio! - Odešel jsi od nás na moc dlouho.
Kamarádi, málem jsem v řece našel mrtvolu.
- Ale měl jsem větší štěstí. - Jo.
Přivítejte prosím mého starého přítele.
- Ale no… - Sirisca.
Správce vily lorda Leonarda.
No, děkuju.
Takové milé tváře.
Díky, že jste mě přijali. Těší mě.
Těší mě. Kdo tady velí?
Aha. Tady nikdo nevelí.
Nikdo.
Páni.
Nikdy jsem se necítil tak blízko k lidem, které jsem právě potkal.
Buď rád, bratře.
Patříš sem.
- Vítej, Sirisco. - Jo.
Posaď se, prosím.
Gladius musíš držet takhle.
Dělej, že máš scutum.
Pak půjdeš nejdřív přední nohou, pak zadní.
A pak sek a výpad!
Postoj jako mám já.
Má to být takhle?
- Au! Ne! Tak ne. - Takhle?
Au! Nech toho!
To není technika, kterou jsem předváděl!
Tvé pohyby jsou slibné,
ale nejsou správné.
Ale… možná je to kvůli tvé nesmírně nepříjemné výšce.
A za svoji výšku nemůžeš,
ani za svoji nezkušenost.
Ne?
Držel jsi někdy v ruce pořádný meč?
A co kuši?
Palcát?
Kůsu?
Trojzubec?
Zlatý věnec?
Ne.
- Roh hojnosti? - Ne.
Nějaké exotické ovoce?
Ne.
Fresku? Neříkej, žes nikdy neviděl fresku.
Musíš vidět pěknou fresku.
Jaký fádní život.
Proč nebydlíš ve vile? Místo tam je.
Máma říká, že urození pánové nás nesnášejí, takže tam nemůžu.
Tenhle urozený pán určitě neříká, že tě nesnáší.
Měl jsi šafrán?
- Ne. - Je drahý a velmi chutný.
Teď ty.
No…
Asi jsem nikdy doopravdy nevěřil v Boha.
Já jsem si tím chlápkem taky občas nebyla jistá.
- Vážně? - Nějak jsem nenacházela odpovědi.
Tolik jsem se snažila.
Hledala jsem všude.
Ale pak jsem začala věřit,
že o nalezení odpovědí vlastně nejde.
Musím se ptát,
když jsi se mnou ty.
Pane, to je nějaký omyl.
My jsme jen dvě dojičky na procházce.
Mám zase zkusit to se včelou?
Podívej se.
Proboha.
Cítíte horkost? Teplotu?
Bolesti, píchání, zmatek v hlavě?
Strávily jste nějaký čas
ve společnosti koček nebo Němců?
- Ne. - Nepříjemné sny? Prdění?
Co se děje?
Můžeš nám pomoct?
Teď už vám není pomoci.
Nemají žádné příznaky.
Tak co, už jsi mrtvý?
Přiveď je sem!
Dobrý den, pane.
Dobré odpoledne.
Ticho!
Přistupte blíž.
Odkud jsi, dítě?
Byly jsme v jedné vile,
ale pak nás unesli zlí bandité.
A kdyby nás vaši muži nezachránili,
jistě bychom zahynuly.
Takže jsme
moc vděčné za jejich pomoc.
Jste vděčné?
Ano, to jsme.
Dejte si pozor na lhaní
před Bohem.
Ale my vám nechceme ublížit.
Chceme vás zachránit.
Tito rytíři byli kdysi
žoldáci ve službách Janova.
Když jim přestali platit,
přestali být loajální.
A stejně jako vy
se ztratili.
Ale Bůh jim pomohl najít cestu.
My silně věříme v Boží plán.
My také.
Výborně.
Bohužel,
církev a duchovenstvo ten plán zradilo
a Bůh na nás seslal trest.
Ale je tu naděje.
Jako Učedníci řádu máme muže,
zbraně a díky tomuto moru i příležitost
přetvořit společnost tak, aby podporovala svatost a řád.
Jo.
Znovu uskutečníme Boží plán
a vybudujeme svět, ve kterém bude k přežití třeba
zbožnost, kterou Bůh vyžaduje.
Tohle byl hříšník.
Přišel k nám jako urozený pán bez pokory v srdci.
Ale podívejte teď.
Očistili jsme ho.
To je pro naše uši velká úleva.
Jo.
Jsme urozené, ano,
ale zhnusily se nám hříchy našich druhů
a chamtivost, která je vedla,
tak jsme utekly.
Přinesla jim ta chamtivost bohatství?
Ano, ale věděly jsme, že to bohatství je poskvrněné.
A řekly jsme: „Nechte si svou luxusní vilu Santu
a své bohatství.
My budeme asexuální jeptišky.“
Luxusní vilu?
- Ta vila nebyla zas tak luxusní. - Ne, byla docela luxusní.
Bohatství nenasytné šlechtické třídy
můžeme využít k posílení našeho úsilí.
Kde je ta luxusní vila?
Odsud?
Už si nevzpomínám.
Řeknete nám to později,
pokud si chcete zasloužit svobodu.
Slitování!
Odveď je do trestných cel.
Počkejte.
Tady Licisca pro Boha zabila zlého kardinála.
Ne, nezabila.
Ale zabila.
Ano, tenhle kardinál Agnolo
byl špatný jako ti duchovní, cos popisoval.
Chtěl poskvrnit
vdanou ženu a Licisca ho očistila
smrtí.
To je dobře.
Ty jsi zabila kardinála?
Pro Boha.
Odsuzuji vás obě k smrti.
Mým největším potěšením
je sdílet tyto dobroty s tebou, má lásko.
A s dítětem.
Teď už nás nic nezastaví, viď?
Jste obklíčeni! Vzdejte se, ať jste kdekoli!
Co to u svatého Juliána děláš, Tindaro? Tahle místnost je na moje klobouky!
Á, Pampinea. Hlídám jedno dítě jeho matce.
Má žalostné vědomosti o válečném umění,
ale rychle se učí.
- Pozdrav, Jacopo. - Cože?
Když to musíš vědět, je to Stratiliin parchant,
génius útočných úkrytů.
Jacopo,
ukaž se.
Přepadnul bych tě válečnými vozy.
Myslel jsem, že jsi ve váze. Lstivý plán.
Tohle
je Stratiliino dítě?
Ano, ale nesmí se o něm nikomu říkat.
Žije v lese. Je to tajné dítě.
Pozdrav, Jacopo.
Hrajete si na vojáky?
Tindaro, Jacopovi by se určitě moc líbil ten římský kyrys v salónku.
- Pravý římský kyrys? - Ty jsi odborník.
Já budu Jacopa hlídat, než ho přineseš.
Až se vrátím, budu připravený bránit se
proti tvým smrtelným úderům.
Neříkej to nikomu, my se tak jenom bavíme.
Chtěl bys něco dobrého, milý chlapče?
Ty chudáčku.
Umíráš hlady, viď?
Nic na světě není zadarmo.
- Co chceš? - Mám pár otázeček.
- Jedna dobrotka za jednu odpověď, ano? - Tak dobře.
Kdo je tvůj otec?
To nevím. Dobrotku, prosím.
- Nikdys ho neviděl? - Ne.
Máma ti nikdy neřekla jméno nebo přezdívku?
Ne.
Něco o tom, jak vypadal?
Vypadám jako on.
To jednou řekla.
A co jeho společenské postavení? Bohatý? Chudý? Víš něco?
Jen že to byl hroznej kurevník.
Díky Bohu.
Tvůj otec musel být nějaký příšerný člověk.
Nebyl příšerný. Jenom nechtěl, abych bydlel v jeho vile.
V jeho vile?
Jacopo je Leonardův syn.
- Kdo je to Jacopo? - To dítě tam.
- Připravme se na… - Cože?
- Leonardův? - S kuchařkou.
S kuchařkou? A ona ho schovávala?
Hlídej, ať neuteče. Já musím do jejich domku v lese.
Ne, počkej, vikomtko. Co tam chceš dělat?
Nemůžeš tam jít sama.
Prozkoumat ho.
Jestli ho svedla, mohla mít jeho věci, aby ho očarovala.
Možná ho tam dokonce ukrývá živého,
v té jejich odporné chatrči.
To si nemyslím, protože jsme viděli jeho hlavu, jak se kutálí.
- Misio! - Ano.
Když je ve hře zlo, neplatí žádná normální pravidla.
Ale prosím tě, má přítelkyně, uklidni se trochu, bojím se,
aby to rozrušení neublížilo děťátku.
- Dostanu tě! - Děťátku?
Misio, ty to nechápeš?
Ne.
To děťátko je Jacopo.
Aha, ale já jsem mluvila o děťátku, co máš v lůně.
Já nemám v lůně děťátko.
Ty nejsi těhotná.
Dostala jsem krvácení.
Ale věděla jsem, že někde je děťátko, ne?
Stačilo jít po mé Boží cestě.
Po naší.
A hle, on nám tu cestu ukázal.
- Cože? - Cestu ke skutečnému dědici vily Santy.
- Sirisco. - Ano.
Řekni nám, jak jsi odešel z vily.
Já nejsem moc dobrý vypravěč.
Nikdo z nás není v ničem moc dobrý.
Ale vypadáte spokojeně, jako že se máte rádi.
Dělíme se o všechno a snažíme se být pozitivní.
- To je krásné. - Hodně nás umřelo.
A ještě umře.
Ale chceme se zaměřovat na to dobré.
Sirisco, přidáš se k nám prosím na večeři?
Přidám se moc rád, snědl bych snad celé prase.
Díky.
Páni, to jsou ale velké talíře.
Pane jo.
Jo.
Tohle je večeře?
Žádné ryby, žádný sýr?
Já už zapomněl, že existuje sýr.
Musíte hladovět.
Ano, hladovíme.
Nebudeme obtěžovat hosta našimi problémy.
Sirisco, co je naše, je tvoje. Můžeme?
- Ano. - Jo.
Ne, tohle je nepřijatelné.
Ale my se vždycky před večeří modlíme.
Proboha, nemyslím modlitbu.
Bože, ty jsi takový nezištný anděl.
Myslím tohle.
Tohle všechno.
Proč byste měly vy, dobré duše, hladovět, když ničemové ve vile Santě hodují?
Co to říkáš?
Zasloužíte si něco lepšího.
Oni tam mají pohodlí.
Mají tam nadbytek jídla.
Spousty sudů plných vína.
- Nevzbuzuj v nás plané naděje. - Já jim to můžu zařídit.
Já, Sirisco, vám to můžu zařídit.
Můžu. Samozřejmě, že mi řeknou: „Ne, Sirisco. Jdi pryč, to je naše jídlo.“
Proč by mělo být jejich?
Proč tam vládne Pampinea?
Musí někdo vládnout?
To nevíme.
Poslouchejte. Slíbil jsem, že už se do vily Santy nikdy nevrátím,
ale teď jsem mezi opravdovými přáteli
a slibuju, že se tam vrátím.
A když se nebudou chtít podělit, můžou se tady nasytit jednou žábou.
Tak pojďte.
Prosím, pojďte se mnou.
Zavedu vás tam a cestou vám budu zpívat.
Pojďte!
Moji drazí,
my máme plán.
Velkolepý, úžasný,
nádherný plán.
Moji drazí…
Pojďte!
Přísahám, já toho lituji!
Ne!
- Tak jo, hlídej ty dvě. - Dobře.
Jak to děláš?
- Co? - Jak to, že jsi tak statečná?
Chováš se tak svobodně, odtržená od reality.
Ty se nebojíš
smrti?
Od té doby, co umřel Eduardo…
se nebojím.
Milovala jsem ho.
Ale…
byla jsem s ním proto svázaná.
A když odešel,
zmizelo i to svázání.
A teď…
mám pocit, že vidím…
všechno z druhé strany.
Ten klid a mír na straně smrti.
A tahle strana…
tohle je peklo.
A když tuhle stranu opustím…
o co tím vlastně přijdu?
Promiň, že jsem tě shodila z mostu.
No, byl to tvůj chleba.
- Jo. - Trošku jsem si to zasloužila.
Bože, až vstoupím do tvého království, prosím, ať jsem…
Dobře.
Přiveď ty dvě.
Hele, musím ti něco říct.
- To je dobrý. - Ne.
Možná tě to rozzlobí. Ale nebudeš muset žít naštvaná dlouho.
O co jde?
Neznala jsi svoji mámu, ale můj táta ji znal moc dobře.
Měli se rádi a narodila se jim dcera.
Ty.
Ty a já jsme sestry.
Sestry?
Poprav je.
Prosím,
jenom mě něco polechtalo v nose.
Nejsem nemocný. Prosím.
Ne!
Dělej, co máš, doktore.
Pojďte sem.
Zadržte je!
Stejně vás to čeká, tak mlčte.
Postarej se o to.
- Ať to nemusím dělat já. - Běž!
Zastavte je!
Utíkej, ty blbko! Pojď!
Počkejte! Vezměte mě s sebou!
Licisco, musím tě vzít zpátky do vily.
- Ne. - Jo.
- Nevrátím se. - Je tam Dioneo, ten ti pomůže.
Tam už na mě nic nečeká.
Když ti nepomůžu, tak umřeš, a to nechci, chci, abys byla moje sestra.
Prosím!
- Jo? - Ty nejsi kurva moje sestra.
Dobře.
- Běž! - Hej!
Přestaňte!
Jsem zpátky!
Málem jsem mohla mít
dost z večeře pro vás oba, ale musíte se dojíst věcma ze spíže.
Co tady děláš?
Tvůj syn mi prozradil, že bydlíte na mém pozemku
bez mého svolení.
Bylo mou povinností váš dům prozkoumat
a podívej, co jsem našla.
To jsou nástroje čarodějnice.
Ty
jsi čarodějnice.
- Jsem čarodějnice? - Ano.
Ano. Svedla jsi pána domu, porodila jsi jeho dědice
a použila jsi k tomu černou magii.
Vzala jsi to, co patřilo mně.
Kde je Jacopo?
Leonardo
by nikdy nenechal svého syna bydlet
v takové odporné díře.
Odteď
bude Jacopo žít v luxusu, jaký si zaslouží.
Kde je můj syn, ty pomatená mrcho?
Musíme pro tebe všechno zařídit.
Na zítřek
a další dny.
Neifile, já to nemůžu poslouchat.
Běž za Ruggierem,
ať to máš oficiálně.
Zasloužíš si tuhle vilu.
Nemůžu tě opustit.
Budu klidnější,
když budeš mít zajištěnou budoucnost.
- Běž. - Ne!
Ne, já to nedokážu!
Myslel jsem, že jsem inteligentní.
Chytrý.
Ale nejsem, jsem…
k ničemu.
Bez tebe jsem k ničemu.
Můj Panfilo…
jsi tak chytrý, jak sis myslel.
Vidíš všechno tak jasným zrakem.
Věř mu.
Věř sám sobě.
Teď si běž zajistit svoje místo.
Pro nás.
Ruggiero, Neifile mě požádala…
No.
Jacopo!
- Zpomal, ty čarodějnice! - Jacopo, už běžím!
Jacopo!
Nemám boty na běhání, tohle jsou večerní boty!
- Sklapni, ty mrcho pitomá! - Proboha, cítím tě až sem!
- Jacopo! - Zpomal!
- Mami, tady! - Jacopo!
- Mami! - Už běžím!
- Na čarodějnici běháš moc rychle! - Už jsem tady!
Misio!
- Jacopo! - Stůj!
Pomoc!
Jacopo! Mrcho!
- Sklapni, ty děvko! - Jacopo!
Jacopo!
Slez ze mě, ty bláznivá mrcho!
- Slyším tě! Tady jsem! - Jacopo!
Zlato, jak to proběhlo?
Připsal ti tu vilu?
Ano, připsal.
Podepsal to s radostí.
A přeje ti, ať se ti daří, drahá.
Opravdu?
Ano.
Přeje nám to.
Takový zázrak.
Ty mi lžeš?
Ne.
Musím… Musím vstát.
- Musím. - Prosím, Neifile.
- Jsi moc slabá. - Nejsem!
Nemůžu být.
Musím něco vyřídit!
Co se se mnou stane?
Panfilo.
Miluju tě.
Já se strašně bojím.
Ruggiero nás nesmí vidět.
Hele, nechceš si promluvit?
Cože?
Myslela jsem, jestli si nechceš promluvit o…
O tom, že jsi věděla, že jsem tvoje sestra,
a přesto jsi se mnou celý roky jednala, jako bych byla kus hovna?
Nevím, jestli s tebou ještě budu mluvit.
Dělá se mi špatně, když tě vidím.
Jacopo, mám samé skvělé věci.
Naučím tě, jak se dělá testudo. To znamená „želva“.
To nemůžeš udělat!
Můžu udělat, co se mi zachce.
- Přestaň se vrtět. - Nejsem čarodějnice.
Přesně to čarodějnice říkají.
Já vím, že jsi způsobila ten mor,
a vím, že kvůli tobě zemřel můj milovaný Leonardo.
Nikdy ses s ním ani neviděla, ty šílená mrcho!
A teď, když se podíváte vlevo, tohle je ta vila.
Zdravím vás! Filomeno!
- Licisco! - Já jsem Licisca, ona je Filomena.
Aha, ano. To jsou moji noví nejlepší přátelé.
Ahoj. Těší mě. Já jsem…
- Co je? - Misia.
Pojďte.
Drž hubu!
Co to u všech největších generálů historie
děláš s mojí dívkou?
Nejsem tvoje dívka.
Tindaro, ona tě očarovala, tak jako Leonarda.
Misio, ukaž mu ty hříšné věci.
Trvám na tom, abyste ji propustili.
Upálíme ji, protože je to čarodějnice.
Není to čarodějnice.
Je to… budoucí urozená paní.
Stratilio…
prokážeš mi tu nesmírnou čest
a staneš se mou ženou?
Cože?
Ne!
- Drž hubu! - Nesahej na mou paní!
Idiote.
Ve jménu lásky!
Co je to s tebou?
Nic se mnou není!
A je to!
- Pomozte mi! - Pomozte jí!
Pozor! Oheň je horký!
Mami!
Pomozte jí, ona hoří!
Sundejte mě.
- Jsem v pořádku. - Nemůžeš upalovat lidi!
- Paní! - Misio!
Je po ní.
Neifile je mrtvá.
Tahle odporná žena může
za všechna naše trápení.
Za všechno.
Jestli je někdo čarodějnice,
tak ona.
Čarodějnice? Ne.
Vy jste mě neslyšeli?
Misio?
Ne.
Nikdo se na mě nepodívá?
Překlad titulků: Petr Bajer