DECAMERONUL
Nu mi-ai spus niciodată. De unde era să știu?
Credeam că e evident.
Mă tot ofeream să-i aranjez pieptarul. Ce altceva puteam face?
Stăteai acolo adulmecându-i ceafa
în timp ce eu număram lumânările ca o prostănacă.
Pun pariu că l-ai fi putut avea. Cred că îi plac bărbații.
Dacă voiai, și tu l-ai fi putut avea pe fratele meu.
Guidotto era cam slab după gustul meu,
dar aș fi vrut.
Deci…
Ce vrei să facem azi?
Vreau doar să vorbim…
despre toate cele.
Misia?
Ajutor!
Am nevoie de ajutorul tău.
Vrei să-mi spui ce s-a întâmplat?
Probabil că l-a lăsat inima.
- Și i-a dat sângele pe nas. - Dacă nu-mi spui, presupun ce e mai rău.
- Nu ciuma l-a răpus. - Vorbeam despre crimă.
Încerca să fugă.
Ai făcut-o din loialitate față de ea?
Da.
Fiindcă loialitatea care dispare când ajungi la ananghie…
nu e loialitate adevărată, deci…
- Misia! - Da.
- Uite ce ai făcut! - Nu.
- Uită-te! - Nu.
- Trebuie să te uiți. - Nu.
Tu l-ai invitat aici.
Totul e din vina ta!
Dacă voiai să trăiască, trebuia să lași vila pe mâna Pampineei!
Pampinea e un diavol!
- Doamne! - Nu vorbi așa despre prietena mea!
Prietena ta?
Crezi că e prietena ta? Uite ce te-a pus să faci!
Uite!
Prietenii îți sunt alături și sunt buni cu tine.
Ea e exact așa.
Da.
Tu n-o cunoști așa cum o cunosc eu.
O cunosc destul de bine.
- Ești gelos. - Doamne!
Ești gelos fiindcă Pampinea și-a tras-o cu tine, dar nu te-a iubit.
Bineînțeles că nu te-a iubit.
Uită-te la ea și uită-te la tine!
Nu ești doar țăran,
ești și neghiob.
Ești un prost.
Administrez vila de 15 ani. Poate un prost să facă asta?
Ești dovada vie că poate.
Ascultați aici, ingraților!
Nu mă mai întorc niciodată în nenorocita asta de vilă!
Mă auziți?
Sunteți cu toții niște canalii!
Nu tu, Matteuzzo. Tu ești un îngeraș fără cusur.
Ce papă sunt?
Am condus fără vlagă Al Doilea Sinod de la Lateran.
Când m-am retras, nu am realizat prea multe.
Dar te-ai îngrijit ca Roma să fie și în continuare sediul papalității
și te-ai împotrivit acțiunilor nesăbuite ale lui Ludovic al VII-lea.
Dar tot am dat greș
- In nomine Patris, et Filii --…et Filii
- Et Spiritus Sancto - Et Spiritus Sancti
Sancto?
Sancto.
Sancti. Et Spiritus Sancti.
- Spuneam mereu „Sancto”. - Ba nu.
Ba da. „Sancto”. Cântam…
- Lung și jos - „Sancto”?
- Sancto - …to
- Sancto… - Sancto…
- Lasă-mă! - A mea e cea frumoasă.
- Ba nu, a mea. - Tu ești cea frumoasă, nu?
Amândouă suntem frumoase.
Predă-te!
Nu! Mai bine mor decât să mă predau, pocitanie!
Nu sunt pocit, sunt interesant.
Nu! Unde-mi sunt picioarele?
- Le-am tăiat! - Nu!
A rămas din mine doar… lumina stelelor!
Nu! Ba da.
Stai liniștit!
Poate data viitoare mă vei lovi mai puțin brutal.
Dacă trebuie să fii brutală, evită capul, fiindcă acolo e creierul.
De ce m-ai urmărit? Ai fost văzut?
Te-am urmărit cum urmărește un vânător cu experiență căprioara cea maiestuoasă.
Nu mi-ai dat de ales.
Cum puteam să-mi mărturisesc dragostea?
Dragostea mea!
Din păcate, e prea târziu. Ai procreat deja cu alt bărbat.
Nu există alt bărbat.
A murit la naștere.
Minunat!
Deci pot decreta…
Nu.
Decretez că vei fi a mea de acum.
Tu ești obiectul iubirii mele
și sunt aproape sigur că, până la urmă,
voi ajunge să iubesc odrasla ta ciudată și tăcută.
Nu-mi spune că nu mă iubești și cu inima când mă iubești cu trupul.
Voi doi vă sărutați?
Cu pasiune.
Presupun că josnicia instinctelor primare te poate face să chicotești.
Ajunge, bufonule! Mă duc să muncesc. Tu ești rănit, așa că odihnește-te!
Jacopo, las totul pe mâna ta.
Și nu uita că acest om, ca toți nobilii, e mânat mereu de egoism sau de prostie.
De obicei, de ambele.
Mă întorc repede.
Cum vrei tu, Stratilia.
De fapt, sunt chiar isteț.
Dacă vrei, mă poți întreba despre Herodot.
Cine e Herodot?
O să-ți placă.
Stai jos!
Zdrențele dracului!
„Sunt Panfilo. Să ne calmăm cu toții!
Soția mea e pioasă. Îl iubește pe Dumnezeu mai mult decât pe mine.”
Vicontesă?
În colb cu voi!
Vicontesă, pot să intru?
Sper să se cace porumbeii pe pâsla ta!
Misia!
- Ce faci? - Îl ajut pe Panfilo.
- Îl ajuți? - Da.
Îi va fi mai ușor să plece dacă are lucrurile deja afară.
Ei bine?
Ruggiero nu vă va mai da de furcă nici ție, nici copilului…
de acum.
Ești în siguranță.
Slavă Domnului!
În sfârșit, mă pot relaxa.
Îi alung degrabă pe scăpătatul de Panfilo și pe scorpia de nevastă-sa.
- Oricum n-aveam nimic în comun. - Și pe Tindaro?
Admir nespus un bărbat cu scaun la cap.
Și e și holtei.
Tindaro poate rămâne.
Ce e?
S-a întâmplat ceva?
De ce trebuie să se întâmple mereu câte ceva?
- Nu e nimic. - Spune-mi!
Păi…
Să zicem că mă simt puțin…
ciudat.
Știi…
având în vedere crima.
Crima?
Da.
Draga mea!
Nu.
Draga mea!
N-a fost o crimă.
Nu.
A fost un act de legitimă apărare împotriva unui trimis al Satanei.
Era încarnarea răului.
Nu asta…
Nu aveam de ales.
N-a fost…
Ți-ai făcut datoria.
Ți-ai dovedit dragostea față de mine.
Nu m-a mai iubit nimeni așa de mult.
În afară de Leonardo, desigur.
Desigur.
Misia, scumpa mea,
nu trebuie să ne mai gândim niciodată la asta.
Nu.
Trebuie să privim doar înainte…
la viitorul nostru…
alături de acest prunc.
N-am nevoie de soț.
- Te am pe tine. - Da.
Atunci…
E gata baia?
Am uitat de baie! Sunt cu capul în nori!
Unde am pus uleiul de mentă?
Domnilor, vă implor.
Suntem niște lăptărese nevinovate care au ieșit să se plimbe. Eliberați-ne!
Crezi că nu te țin minte? N-aș putea uita cum ți-ai ieșit din minți.
Au trecut doar câteva săptămâni.
- Cardinalul Agnolo nu era un om de soi. - Nu.
- Dar aveam un pact. - Da.
Noi l-am învățat să fure,
iar el ne-a învățat să acceptăm că Dumnezeu ne-a abandonat.
Îi știi?
- În vremuri tulburi… - Nu doar că-i știu.
L-am ucis pe unul dintre ei.
Le era prieten.
- Uitasem complet. - Da, și eu.
Îi omorâm și pe ei.
Bine, dar trebuie să mă ajuți.
- Ce? Nu! Sunt o doamnă bine-crescută. - La ce te uiți?
- Nici vorbă. - Distrage-le atenția!
Am călcat pe o albină.
Aoleu!
- Taci! - Nu! N-o să tac.
Am dureri cumplite.
Dacă nu mă crezi, uite!
Nu văd nicio albină.
Criminalul fuge mereu de la locul faptei.
- Vezi de cealaltă! - Vezi tu!
- Eu mă uit la picioare. - Da.
Dă-mi drumul!
Călăreți!
- Cavalerii ascetului! Minunat! - Cine?
Tocmai pe ei îi căutam.
Ziua bună! Avem prizoniere…
Nu! E o greșeală!
O să ne omoare. Fă ceva!
Putem merge oriunde vrem noi, Matteuzzo.
Ești o binecuvântare.
Mergem să înotăm?
Pun pariu că ți-ar plăcea. Haide!
Matteuzzo!
Da. Uite!
Uită-te împrejur!
Doamne!
Bucură-te de priveliște!
Da!
Hai, prietene! Intră în apă!
Bravo!
Am vrut să-ți iei zborul!
Dar nu te îndrăgosti!
Fii liber ca mine!
Sunt liber!
Doamne! Nu ești mort!
Stai!
- Nu mă atinge! - Nu mă ajuți deloc!
Sirisco!
Sunt eu, Arriguccio.
Aprovizionam vila cu îngrășământ.
Arriguccio!
Prietene!
Te-ai rătăcit?
Să-ți luăm lucrurile?
Mergem, prietene?
Cum merg lucrurile la ferma ta?
I-au dat foc tâlharii.
Îmi pare rău.
În rest, merge bine.
Desigur.
Și la vilă?
Nu mai e cum era.
Totul a fost distrus de avariție și de o roșcată chipeșă. Doamne!
Și vicontele Leonardo?
A murit.
Părea un om respectabil.
Nu știu dacă era chiar așa, dar eram prieteni.
Ciumă?
- Suntem cam singuri pe lume, nu-i așa? - E o mare cruzime.
Eu am fost nevoit să-mi mănânc măgarul.
Sunt la o aruncătură de băț, dacă vrei pe cineva cu care să vorbești.
Sau un prieten.
Da, ești… Eu nu mă pot întoarce la vilă.
Poate merg la Veneția.
Ciuma nu va ține o veșnicie.
Dar ține suficient…
cât să putem bea un pahar.
Ar fi grozav.
Mulțumesc.
- Arriguccio! - Arriguccio!
- Ai uitat de noi.
Credeam că am găsit un cadavru plutind pe râu.
- Dar am fost mai norocos. - Da.
Urați-i bun-venit unui vechi prieten!
- Da… - Sirisco.
Vechilul vicontelui Leonardo.
Mulțumesc.
Ce fețe minunate! Mulțumesc pentru invitație. Mă bucur să vă cunosc.
Cine e capul aici?
Nimeni.
Nu m-am mai apropiat niciodată atât de repede de cineva.
Bucură-te, frate! Locul tău e printre noi.
- Ești binevenit, Sirisco. - Da.
- Stai jos! - Noroc!
Ții gladiumul așa.
Prefă-te că ai un scut!
Ții un picior în față, celălalt în spate.
Apoi, tai și împungi!
Ia poziția mea!
Așa?
- Nu! Nu chiar. - Așa?
Încetează!
Nu asta e tehnica pe care ți-am arătat-o!
Mișcările tale sunt promițătoare, dar incorecte.
Poate că este din cauza înălțimii tale dezagreabile.
Dar nu ești vinovat nici pentru înălțime, nici pentru lipsa de experiență.
Nu?
Ai ținut vreodată în mână o sabie?
Dar o arbaletă?
Un buzdugan?
O spadă?
Un trident?
O coroană de aur?
Nu.
- Un corn al abundenței? - Nu.
Ai mâncat fructe exotice?
Nu.
O frescă? Nu-mi spune că n-ai văzut niciuna!
Trebuie să vezi o frescă frumoasă. Ce viață searbădă!
De ce nu locuiești în vilă? E loc.
Mama merge la vilă, dar zice că eu n-am voie, fiindcă nobilii ne urăsc.
Ei bine, acest nobil nu te urăște.
- Ai mâncat șofran? - Nu.
E scump și delicios.
E rândul tău.
Păi…
N-am crezut niciodată în Dumnezeu.
Nici eu n-am fost sigură mereu de existența Dumnealui.
- Serios? - Întrebările mele au rămas fără răspuns.
M-am străduit din greu.
Am căutat peste tot.
Dar am ajuns la concluzia că esențialul nu era să găsesc răspunsuri,
ci să îmi pun întrebări avându-te pe tine alături.
Domnule, e o greșeală.
Suntem doar două lăptărese care au ieșit la plimbare.
Să repet figura cu albinele?
Uite!
Doamne!
Aveți călduri?
Dureri, confuzie mentală?
Ați stat în compania pisicilor sau a nemților?
- Nu. - Aveți coșmaruri? Trageți bășini?
- Ce se întâmplă? Ne poți ajuta? - Acum nu vă mai poate ajuta nimeni.
Nu sunt semne.
N-ai murit încă?
Aduceți-le aici!
Bună ziua, domnule!
Bună ziua!
Liniște!
Apropiați-vă!
De unde vii, copilă?
Locuiam într-o vilă, dar apoi ne-au răpit niște bandiți afurisiți.
Și dacă oamenii tăi nu ne-ar fi salvat, am fi pierit cu siguranță.
Suntem recunoscătoare că ne-au ajutat.
Sunteți recunoscătoare?
Da, suntem.
Ar trebui să aveți grijă să nu mințiți în fața lui Dumnezeu.
Dar nu suntem aici să vă facem rău.
Suntem aici să vă salvăm.
Acești cavaleri au fost cândva mercenari în slujba Genovei.
Când n-au mai fost plăți, le-a dispărut și loialitatea
și, exact ca voi, au apucat-o pe căi greșite.
Dar Domnul i-a ajutat să revină pe calea cea dreaptă.
Noi credem cu tărie în planul lui Dumnezeu.
- Și noi la fel. - Bun.
Din păcate, biserica și clerul au trădat acest plan,
iar Dumnezeu a pedepsit oamenii.
Există totuși speranță.
Ca Discipoli ai Ordinii, dispunem de oameni și arme,
iar molima ne-a dat șansa
să creăm o lume nouă în care vor domni evlavia și ordinea.
Da.
Vom pune în aplicare planul lui Dumnezeu și vom construi o lume
în care vor supraviețui doar cei cucernici.
Era un păcătos.
Când a sosit la noi, acest nobil nu s-a căit deloc.
Priviți-l acum!
L-am curățat de păcate.
Pute.
Vorbele astea sunt o ușurare pentru noi.
Da.
Suntem de viță nobilă,
dar ne-am săturat de păcatele celorlalți nobili
și de lăcomia care îi mână,
așa că am fugit.
Lăcomia i-a ajutat să se îmbogățească?
Da, dar știam că averea lor e spurcată.
Am zis: „Ne lipsim de luxoasa voastră Villa Santa și de bogățiile voastre.
Plecăm să fim călugărițe neprihănite.”
O vilă luxoasă?
- Nu era prea luxoasă. - Era destul de luxoasă.
Averea nobilimii lacome ne poate ajuta să ne realizăm țelurile.
Unde e vila asta luxoasă?
De aici?
Nu-mi amintesc.
Ne veți spune până la urmă,
dacă vreți să vă recâștigați libertatea.
Aveți milă!
- Du-le în celulele de penitență! - Stai!
Licisca a ucis un cardinal malefic în numele Domnului.
Nu e adevărat.
Ba da.
Cardinalul Agnolo era păcătos precum clericii pe care i-ai descris.
A vrut să violeze o femeie măritată, iar Licisca l-a omorât.
E bine.
Ai ucis un cardinal?
În numele Domnului.
Vă condamn pe amândouă la moarte.
E o desfătare să împart aceste bunătăți cu tine, iubirea mea…
și cu copilul.
Acum nu ne mai stă nimic în cale, nu?
Ești înconjurat! Predă-te, oriunde ai fi!
Ce naiba cauți aici, Tindaro? Aici îmi țin pălăriile!
Pampinea! Am grijă de un copil. M-a rugat mama lui.
Din păcate, nu stăpânește arta războiului, dar învață foarte repede.
- Jacopo, vino să saluți! - Ce?
E copilul din flori al Stratiliei.
E iscusit în arta de a se ascunde de inamic.
Jacopo,
arată-te!
Voiam să te atac cu carele.
Credeam că ești în vază. Câtă ingeniozitate!
El e copilul Stratiliei?
Da, dar nu pomeni de el nimănui! Locuiește în pădure. Nu știe nimeni de el.
Salută, Jacopo!
Faceți pe soldații?
Tindaro, sunt sigură că Jacopo ar fi fascinat
de cuirasa romană din salon.
- E autentică? - Tu ești expertul.
Adu-o aici! Îl supraveghez eu pe Jacopo.
Când mă întorc, voi fi gata să contracarez loviturile tale mortale.
Nu povesti și altora! Așa vorbesc băieții.
Vrei niște bunătăți, copile?
Bietul de tine!
Ești înfometat, nu-i așa?
Nu e nimic gratis pe lume.
- Ce vrei? - Am câteva întrebări.
- Primești ceva bun la fiecare răspuns. - Bine.
Cine e tatăl tău?
Nu știu. Dă-mi ce mi-ai promis!
- Nu l-ai cunoscut? - Nu.
Mama ta n-a pomenit un nume sau o poreclă?
Nu.
N-a zis cum arată?
A zis o dată că arăt ca el.
O dată.
A zis ceva despre statutul lui social? Era avut sau sărac?
A zis că era un ticălos desfrânat.
Slavă Domnului!
Tatăl tău pare un om îngrozitor.
Nu e îngrozitor, dar n-a vrut să locuim în vila lui.
Vila lui?
Jacopo e fiul lui Leonardo.
- Cine e Jacopo? - Copilul din cameră.
- Să ne pregătim de… - Ce?
- Soțul tău? - Cu bucătăreasa.
Bucătăreasa? Și l-a ținut ascuns?
Ține-l aici! Mă duc la casa lor din pădure.
Nu! Stai, vicontesă! Ce rost are? Nu poți merge singură.
Investighez. Poate l-a sedus făcându-i vrăji cu lucruri de-ale lui.
Poate îl ține prizonier în coliba aia odioasă.
Nu cred, doar i-am văzut capul rostogolindu-se pe masă.
- Misia! - Da.
Când ai de furcă cu răul, nimic nu mai e sigur.
Bine, dar te implor, hai să ne calmăm!
Agitația i-ar putea dăuna copilului.
- Te prind eu! - Copilului?
Misia, nu înțelegi?
Nu.
Jacopo e copilul.
Vorbesc despre copilul din pântecele tău.
N-am niciun copil în pântece.
Nu ești însărcinată.
Nu, căci am sângerat.
Dar știam că e un copil undeva. Am urmat calea hărăzită mie de Dumnezeu.
Hărăzită nouă.
- Și iată, Domnul ne-a arătat calea. - Ce?
Calea către adevăratul moștenitor al Villei Santa.
- Sirisco! - Da.
Zi-ne de ce ai părăsit vila!
Nu am talent de povestitor.
Nici noi nu avem prea multe talente.
Dar păreți mulțumiți, vă plăceți unii pe alții.
Împărțim tot ce avem și ne încurajăm reciproc.
- Minunat! - Mulți au murit.
Și vor muri și alții.
Dar ne concentrăm asupra lucrurilor bune.
Sirisco, ne faci onoarea de a cina cu noi?
Îmi face plăcere. Mi-e o foame de lup.
- Mulțumesc. - Ce farfurii mari!
Doamne! Da…
Asta e cina? Fără pește? Fără brânză?
Am și uitat că există brânză.
Cred că sunteți lihniți.
Da, așa e.
Să nu ne împovărăm oaspetele cu nenorocirile noastre.
Sirisco, ce e al nostru e al tău. Haideți!
- Da. - Da.
E inacceptabil.
Spunem mereu o rugăciune înainte de masă.
Nu mă refer la rugăciune. Doamne, ești un înger!
Nu, mă refer la toate astea.
De ce ar flămânzi sufletele curate când mișeii se ospătează la Villa Santa?
Ce vrei să spui?
Meritați o viață mai bună.
La vilă huzuresc.
Mâncarea le prisosește.
Și au nenumărate butoaie de vin.
- Să nu ne facem speranțe deșarte! - Pot să vă fac rost de mâncare.
Eu pot să vă ajut.
Desigur, mă voi întoarce și vor spune: „Nu, Sirisco! E mâncarea noastră.”
De ce ar fi a lor?
De ce să fie Pampinea stăpână? Trebuie să existe un stăpân?
Nu știm.
Uitați ce e! Am jurat să nu mă mai întorc la Villa Santa,
dar acum sunt printre prieteni adevărați și jur că mă voi întoarce.
Iar dacă nu vor să împartă hrana, să vină aici și să mănânce ei o broască.
Haideți! Veniți cu mine, vă rog!
Vă voi conduce și vă voi cânta tot drumul. Haideți!
Dragii mei, avem un plan
Un plan magnific, glorios
Dragii mei…
Haideți!
Jur că mă căiesc!
Nu!
- Fii cu ochii pe ele! - Bine.
Cum reușești?
- Ce? - Cum de ești așa curajoasă?
Pari atât de liberă și de detașată!
Nu ți-e frică de moarte?
De când a murit Eduardo…
nu mi-e frică.
Îl iubeam,
dar mă simțeam și legată de el.
Când a murit, au dispărut și legăturile.
Iar acum…
simt că pot vedea…
reversul oricărui lucru.
Liniștea și pacea aduse de moarte.
Iar de partea asta…
e iadul.
Chiar dacă aș părăsi lumea asta…
ce aș lăsa în urmă?
Îmi pare rău că te-am împins de pe pod.
Era pâinea ta.
Poate că am meritat-o puțin.
Doamne, când voi intra în Împărăția Ta…
Aduceți-le încoace!
Trebuie să-ți spun ceva.
- E în regulă. - Nu.
S-ar putea să te superi, dar măcar nu vei fi supărată multă vreme.
Ce e?
Nu ți-ai cunoscut mama, dar tata a cunoscut-o bine.
S-au îndrăgostit și au avut o fiică.
Pe tine. Suntem surori.
Surori?
Executați-le!
Vă rog, am simțit doar un gâdilat în nară. Eu…
Vă rog, nu sunt bolnav!
Nu!
Fă-ți treaba, doctore!
Vineți aici!
Opriți-i!
Nu scăpați, așa că tăceți!
Ocupă-te tu! Să nu trebuiască s-o fac eu.
Hai!
Opriți-le!
Hai, nu fi prostănacă!
Stați! Luați-mă cu voi!
Trebuie să mă lași te duc înapoi la vilă.
- Nu, nu mă întorc. - Dioneo e acolo și te poate ajuta.
Nu mi-a mai rămas nimic acolo.
Dacă nu mă lași să te ajut, o să mori,
și nu vreau să mori, vreau să fii sora mea, te rog!
- Bine? - Nu ești sora mea.
Bine.
- Hai! - Stați!
Oprește-te!
M-am întors.
Am adus destul de multă mâncare pentru amândoi,
dar va trebui totuși să mai găsim ceva prin cămară.
Ce cauți aici?
Am aflat de la fiul tău că v-ați aciuat în această colibă fără permisiunea mea.
Era datoria mea să inspectez locul și uite ce am găsit!
Sunt uneltele de vrăjitoare.
Ești o vrăjitoare.
- Sunt vrăjitoare? - Da.
Da. L-ai sedus pe stăpânul casei și ai născut un moștenitor
cu ajutorul magiei negre.
Ai luat ce îmi aparținea.
Unde e Jacopo?
Leonardo nu și-ar fi lăsat fiul să stea într-o asemenea văgăună spurcată.
De acum,
Jacopo va duce o viață îmbelșugată, așa cum merită.
Unde mi-e fiul, scorpie nebună?
Trebuie să-ți asigurăm poziția socială,
începând chiar de mâine.
Neifile, nu suport să te aud vorbind așa.
Du-te la Ruggiero și semnați un act!
Meriți să primești vila.
Nu pot pleca de lângă tine.
Mă voi simți mai bine dacă voi ști că ai viitorul asigurat.
- Du-te! - Nu!
Nu, nu pot!
Consideram că am mintea ageră.
Că sunt deștept.
Dar nu e așa. Sunt…
un nimeni.
Sunt un nimeni fără tine.
Scumpul meu Panfilo…
ești deștept precum crezi.
Vezi lucrurile foarte clar.
Ai încredere!
Ai încredere în tine!
Du-te și asigură-ți o poziție!
Pentru noi.
Ruggiero, Neifile mi-a cerut…
Ei bine…
Jacopo!
- Mai încet, vrăjitoareo! - Jacopo, vin!
- Jacopo! - Nu pot să alerg, am pantofi simandicoși.
- Taci, scorpie tembelă! - Îți simt mirosul de aici!
- Jacopo! - Mai încet!
- Mamă, aici sus! - Jacopo!
- Mamă! - Sunt aici!
- Ce viteză ai, scorpie destrăbălată! - Sunt aici!
Misia!
- Jacopo! - Stai!
Ajutor!
Jacopo! Scorpie!
- Taci, depravato! - Jacopo!
Jacopo!
Scorpie nebună, dă-te de pe mine!
- Te aud! Sunt aici! - Jacopo!
Cum a mers, scumpule?
A fost de acord să-ți dea vila?
Da.
A semnat cu bucurie.
Și ți-a urat numai bine, draga mea.
Serios?
Da.
Se bucură pentru noi.
E un miracol.
Mă minți?
Nu.
Trebuie să mă ridic.
- Trebuie. - Te rog, Neifile!
- Ești slăbită. - Nu sunt!
Nu se poate.
Am treburi de rezolvat!
Ce se va întâmpla cu mine?
Panfilo!
Te iubesc.
Mi-e atât de frică!
Să nu ne vadă Ruggiero.
Vrei să vorbim?
Poftim?
Mă întrebam dacă vrei să vorbim despre…
Despre cum ai știut că sunt sora ta,
dar ai ales să mă tratezi ca pe un rahat ani la rândul?
Nu vreau să mai vorbesc cu tine niciodată.
Mi se întoarce stomacul pe dos când te văd.
Jacopo, am adus niște minunății.
Te voi învăța cum să faci un testudo. Înseamnă „țestoasă”.
Nu poți face așa ceva!
Ba pot să fac ce vreau.
- Nu te mai zvârcoli! - Nu sunt vrăjitoare.
Așa spun toate vrăjitoarele.
Știu că tu ai provocat ciuma
și că din cauza ta a murit scumpul meu Leonardo.
Nici măcar nu l-ai cunoscut, scorpie țicnită!
Dacă vă uitați în stânga, vedeți vila.
- Salutare! Filomena, Licisca! - Eu sunt Licisca. Ea e Filomena.
- Așa e. Ei sunt noii mei prieteni. - Salutare! Îmi pare bine. Eu…
- Ce? - Misia!
Veniți!
Gura!
Pe toți marii generali din istorie,
ce faci cu iubita mea?
Nu sunt iubita ta.
Tindaro, ți-a făcut vrăji cum i-a făcut și lui Leonardo.
Misia, arată-i obiectele spurcate!
Insist să-i dai drumul.
O ardem pentru că e vrăjitoare.
Nu e vrăjitoare.
E o viitoare aristocrată.
Stratilia…
Îmi faci onoarea de a fi soția mea?
Ce? Nu!
- Taci! - Nu te atinge de stăpâna mea!
Neghiobule!
În numele iubirii!
- Ce e în neregulă cu tine? - Nu e nimic în neregulă!
Am reușit!
- Ajută-mă! - Ajut-o!
Aveți grijă! Focul arde!
Mamă!
Ajutați-o, ia foc!
Puneți-mă jos!
- Sunt teafără. - Nu poți da foc cuiva!
Misia!
A murit.
Neifile a murit.
Femeia asta păcătoasă e cauza tuturor nenorocirilor noastre.
Dacă e vreo vrăjitoare aici, ea este.
Ce?
Nu m-ați auzit?
Misia?
Nu.
Nu se uită nimeni la mine?
Subtitrarea: George Georgescu