Du sa inget, så hur skulle jag kunna veta?
Var det inte uppenbart?
Jag erbjöd mig att justera hans doublet. Vad kunde jag annars mena?
Du stod där och luktade på hans nacke
medan jag räknade ljusen som en liten idiot.
Du kunde ha fått honom. Jag tror att han gillar män.
Du kunde ha fått min bror, om du hade velat.
Guidotto var för mager för min smak,
men jag hade velat.
Så…
Vad ska vi göra idag?
Jag vill bara prata…
…om allt.
Misia?
Hjälp.
Jag behöver nog din hjälp.
Vill du berätta vad som hände här?
Han hade nog svagt hjärta.
Och näsblod.
Om du inte berättar vad som hände så antar jag det värsta.
-Det var inte pesten. -Jag menar mord.
Han försökte fly.
Är det av lojalitet mot henne?
Ja.
Lojalitet som går upp i rök när det blir jobbigt, är…
Det är ingen lojalitet alls.
-Misia. -Ja.
-Titta vad du har gjort. -Nej.
-Du måste titta. -Nej.
Det var du som bjöd in honom.
Det var du som orsakade det här!
Om du hade velat ha honom vid liv kunde Pampinea ha fått fortsätta styra.
Pampinea är en demon!
-Herregud! -Säg inte så om min vän!
Din vän? Tror du att hon är din vän?
Se vad din vän fick dig att göra! Titta!
En vän ger dig en känsla av tillhörighet, av godhet.
Hon ger mig allt det där du sa.
Ja. Du känner inte henne som jag gör.
Jodå, jag känner henne ganska väl.
-Du är svartsjuk. -Herregud!
Du är svartsjuk för att Pampinea knullade dig men inte älskade dig.
Självklart älskade hon inte dig. Jag menar, se på henne, och se på dig.
Du är inte bara en bonde,
du är en idiot.
Du är en dåre.
Jag har skött villan i 15 år. Kan en dåre göra det?
Du är levande bevis på att det går.
Lystring, alla otacksamma människor!
Jag kommer aldrig tillbaka till den här usla villan igen!
Hör ni det?
Ni är vidriga svin, allihop!
Inte du, Matteuzzo. Du är en ängel.
Vilken påve är jag?
Jag ledde det andra laterankonciliet på ett ganska lättjefullt sätt.
Jag åstadkom inte mycket under min pension.
Men du ville att Rom skulle förbli ett påvligt centrum
och stod ständigt upp mot Ludvig VII:s dåraktiga handlingar.
Men jag misslyckades ändå
-In nomine Patris, et Filii -…et Filii
-Et Spiritus Sancto -Et Spiritus Sancti
Sancto?
Sancti. Et Spiritus Sancti.
-Sancto. Vi sa alltid sancto. -Nej.
Jo, det gjorde vi. Vi sjöng det…
-Långt och lågt -"Sancto"?
Sancto
-Sancto… -Sancto…
-Släpp mig! -Jag tog den vackra.
-Nej, det gjorde jag. -Du är väl den vackra?
Vi är vackra båda två.
Ge upp!
Jag dör hellre än att ge upp mot ditt fula tryne.
Jag är inte ful. Jag ser intressant ut.
Nej! Var är mina ben?
-Jag skar av dem! -Åh, nej!
Jag är reducerad till stjärnljus!
Nej! Ja.
Ligg stilla.
Nästa gång kanske du kan slå mig lite försiktigare.
Men undvik huvudet om du måste slå hårt, för däri är hjärnan.
Varför följde du mig? Såg någon dig?
Jag förföljde dig som en erfaren jägare förföljer den majestätiska hinden.
Jag hade inget annat val.
Hur skulle jag annars kunna bekänna min kärlek?
Min älskade!
Det är ändå för sent. Du har fortplantat dig med en annan.
Det finns ingen annan. Han dog i barnsäng.
Det är ju toppen.
Då kan jag bestämma…
Nej.
Aj!
Jag bestämmer att jag ska ha dig.
Du är föremålet för min kärlek,
och jag är nästan helt säker på att jag så småningom
lär mig att älska ditt märkliga, tysta barn.
Du kan inte säga att du inte älskar mig med hjärtat
när du älskar mig med kroppen.
Kysser ni varandra?
Passionerat.
Jag antar att råheten i vår drift är en anledning till skratt.
Det räcker, din pajas. Jag måste jobba och du är skadad, så du måste vila.
Jacopo, du har ansvaret.
Glöm inte att han, likt alla adelsmän, i alla lägen agerar själviskt eller dumt.
Vanligtvis bådadera.
Jag är snart tillbaka.
Vad du än önskar, Stratilia.
Jag är faktiskt rätt smart.
Du kan fråga mig om Herodotos.
Vem är Herodotos?
Åh, det här blir kul. Sitt.
Dumma kläder!
"Jag är Panfilo. Nu lugnar vi ner oss."
"Jag är gift med en from kvinna. Hon älskar Gud mer än mig."
Vicomtesse?
Njut av lerbadet.
Vicomtesse, kan jag komma in?
Jag hoppas att duvorna skiter på dina dumma plagg!
Misia.
-Vad gör ni? -Hjälper Panfilo.
-Hjälper honom? -Ja.
Det blir enklare att åka om hans saker redan är ute.
Nå?
Ruggiero kommer inte att besvära er eller ert dyrbara barn…
…längre.
Ni är trygg nu.
Tack och lov.
Jag kan äntligen slappna av.
Penninglöse Panfilo och hans hemska hustru ska få veta
att de måste lämna egendomen genast. Vi hade inget gemensamt.
Padrone Tindaro, då?
Jag älskar ett starkt manligt sinne.
Och han är ju fortfarande ogift.
Tindaro får stanna.
Vad?
Är något på tok?
Varför måste något alltid vara på tok?
-Nej, det är inget. -Berätta.
Tja, jag…
Jag mår lite…
…konstigt.
Med tanke på…
…mordet.
Mordet?
Ja.
Åh, raring.
Nej.
Min älskling.
-Det var inget mord. -Nej.
Det var en handling i självförsvar mot ett av Satans utsända ombud.
Ondskan personifierad.
Det var inte vad…
Det fanns inget annat alternativ.
Det var inte…
Du gjorde det som måste göras.
Av kärlek till mig.
Den största kärlek jag någonsin upplevt.
Förutom Leonardos, förstås.
Ja, naturligtvis.
Misia, rara du,
nu tänker vi aldrig på det här igen.
Nej. Vi ska bara se framåt…
…mot vår framtid
med det här barnet.
Jag behöver ingen make.
-Jag har dig. -Ni har mig.
Då så…
Mitt bad?
Jag glömde ert bad! Så dumt av mig!
Var la jag mintoljan?
Jag ber er, mina herrar.
Vi är bara oskyldiga mjölkpigor ute på promenad. Ni måste släppa oss.
Tror du inte att jag minns dig? Du gick bärsärk.
Det är som om det hände alldeles nyss.
-Kardinal Agnolo var inte den bäste. -Nej.
Men vi hade ett system. Vi lärde honom att råna och röva,
och han lärde oss förstå att Gud har övergivit mänskligheten.
-Känner du dem? -Jag känner dem inte.
Jag dödade en av dem. Jag dödade deras vän.
-Det hade jag glömt. -Jag också.
Döda de här två, då.
Okej. Du måste hjälpa mig.
Va? Nej, jag är en fin dam.
-Absolut inte. -Få deras uppmärksamhet.
Jag trampade på ett bi.
Det är inte bra!
-Tyst med dig! -Nej, jag tänker inte vara tyst.
Smärtan är olidlig. Titta själv om ni inte tror mig!
Jag ser inget bi.
Brottslingen flyr alltid från brottsplatsen.
-Vakta den andra. -Gör det du. Jag vill titta på fötterna.
Sätt ner mig!
Ryttare!
-Munkens riddare! Underbart! -Vem då?
Det var dem vi ville träffa.
Hälsningar! Vi har fångar…
Åh, nej! Det har skett ett misstag!
De kommer att döda oss. Gör något!
Vi kan gå vart vi vill, Matteuzzo. Vart vi vill.
Jag är så tacksam för dig.
Ska vi ta en simtur?
Det skulle du nog tycka om. Det gör vi.
Matteuzzo!
Ja. Titta.
Titta på det här!
Herregud.
Ta in det.
Ja!
Kom i, min vän! Kom i!
Det är bra. Jag ville att du skulle ge dig av!
Bli inte kär!
Var fri som jag!
Jag är fri!
Herregud! Du är inte död!
Sluta!
-Rör mig inte! -Det här hjälper inte.
Sirisco.
Det är jag, Arriguccio.
Jag levererade gödsel till villan.
Arriguccio.
Min vän.
Har du gått vilse?
Ska vi hämta dina saker?
Ska vi, min vän?
Hur går det med din gård?
Den brändes ner av banditer.
-Jag beklagar. -Men förutom det är det bra.
-Okej. -Och villan?
Den är inte som förr.
Den har förgiftats av girighet och en tilldragande rödtott.
Herregud.
Vicomte Leonardo?
Nej, han är borta.
Han verkade vara anständig.
Det vet jag inte om han var, men han var en vän.
Pesten?
-Världen kan kännas ensam, inte sant? -Den är så grym.
Jag åt upp min åsna för ett tag sedan.
Men du vet att jag alltid finns här om du behöver någon som lyssnar.
Eller en vän.
Det är… Jag kan inte återvända till villan.
Jag kanske åker till Venedig. Pesten kan ju inte vara för evigt.
Den kan vara länge nog…
…för att vi ska kunna ta ett glas.
Det vore fantastiskt.
Tack.
Arriguccio!
-Arriguccio! -Du var borta alldeles för länge.
Jag trodde att jag hittade ett lik i floden.
-Men jag hade tur. -Ja.
Välkomna en gammal vän till mig.
-Kära nån… -Sirisco.
Fogde hos lord Leonardo.
Tackar ödmjukast. Vilka vackra anleten.
Tack för att jag fick komma. Vem bestämmer här?
Ingen bestämmer.
Ingen.
Oj.
Jag har aldrig känt ett sånt band till människor jag just träffat.
Var glad, broder. Det är här du hör hemma.
-Välkommen, Sirisco. -Ja.
-Slå dig ner. -Skål.
Håll gladiusen så här.
Låtsas att du har en sköld.
Framåt. Framfoten först, sedan ryggen.
Hugg och stöt!
Stå som jag stod.
Så här?
-Nej, inte riktigt. -Så här?
Sluta!
Det är inte tekniken som jag visade.
Dina rörelser är lovande, men felaktiga.
Det kanske beror på din irriterande längd.
Din längd är inte ditt fel, inte heller din oerfarenhet.
Inte?
Har du någonsin hållit i ett svärd?
Ett armborst, då?
En spikklubba? En glav?
En treudd?
-En gyllene krans? -Nej.
-Ett ymnighetshorn? -Nej.
-Har du ätit några exotiska frukter? -Nej.
Säg inte att du aldrig har sett en fresk.
Du måste se en bra fresk.
Vilken tråkig tillvaro. Varför bor ni inte i villan? Det finns plats.
Mamma går dit, men hon säger att adeln hatar oss, så jag får inte gå dit.
Den här adelsmannen hatar dig definitivt inte.
-Har du ätit saffran? -Nej.
Det är dyrt och jättegott.
Din tur.
Tja…
Jag har nog aldrig trott på Gud.
Jag har inte heller alltid varit så säker på honom.
-Jaså? -Jag fann aldrig svaren.
Jag försökte verkligen. Jag letade överallt.
Men jag har börjat tro att poängen aldrig var att finna svaren.
Jag fick ställa frågorna med dig vid min sida.
Min herre, det har skett ett misstag.
Vi är bara två mjölkpigor ute på promenad.
Ska jag göra bigrejen igen?
Titta.
Herregud.
Känner ni er febriga? Varma?
Någon värk, smärta, mental förvirring?
Har ni umgåtts med katter eller tyskar?
-Nej. -Otrevliga drömmar? Gaser?
Vad är det som händer? Kan du hjälpa oss?
Ingen kan hjälpa er nu.
De visar inga tecken.
Är du död än, eller?
Ta hit dem!
God dag, min herre.
God eftermiddag.
Tig!
Kom fram.
Var kommer du ifrån, mitt barn?
Vi var i en villa,
men sedan kidnappades vi av usla banditer.
Om era män inte hade räddat oss skulle vi säkerligen ha dött.
Vi är mycket tacksamma för deras hjälp.
Ni är tacksamma?
Det är vi sannerligen.
Man ska inte ljuga i Guds närvaro.
Men vi ska inte skada er. Vi ska rädda er.
De här riddarna var en gång legosoldater i Genuas tjänst.
När de inte fick betalt falnade deras lojalitet,
och likt er var de vilse.
Men Gud har hjälpt dem att hitta vägen.
Vi tror på Guds plan.
Vi också.
Då så.
Kyrkan och prästerskapet har tyvärr svikit den planen,
och Gud har sänt sitt straff.
Men det finns hopp.
Som ordningens lärjungar har vi mannar, vapen
och, med denna pest, möjligheten
att omforma samhället till ett som främjar helighet och ordning.
Ja.
Vi ska återupprätta Guds plan
och bygga en värld där överlevnad hänger på den fromhet som Gud kräver.
Han var en korrupt typ.
Han kom till oss som en adelsman utan ånger i sitt hjärta.
Men se på honom nu.
Vi har gjort honom ren.
Han stinker.
Vilken lättnad det är att höra.
Ja, vi tillhör adeln, men vi tröttnade på våra likars synder,
och girigheten som motiverade dem, så vi flydde.
Bringade deras girighet rikedom?
Ja, men vi visste att rikedomarna var befläckade.
Så vi sa: "Behåll din tjusiga Villa Santa och din förmögenhet.
Vi ska bli sexlösa nunnor."
Tjusig villa?
-Den var inte så tjusig. -Jo, ganska tjusig.
Den giriga adelns rikedomar
kan användas för att stärka vårt arbete.
Var finns den här tjusiga villan?
Sett härifrån?
Jag minns inte.
Ni berättar i sinom tid,
om ni vill förtjäna er frihet.
-Ta dem till straffcellerna. -Vänta!
Licisca dödade en ondskefull kardinal.
-Nej, det gjorde jag inte. -Jo, det gjorde du.
Kardinal Agnolo var besudlad, precis som prästerskapet ni beskrev.
Han försökte tvinga sig på en gift kvinna och Licisca renade honom till döds.
Det är ju bra.
Dödade du en kardinal?
För Guds skull.
Jag dömer er båda till döden.
Mitt största nöje är att dela dessa godsaker med dig, min älskade…
…och barnet.
Inget kan stoppa oss nu, inte sant?
Ni är omringade! Ge upp, var ni än är!
Vad i sankt Julians namn håller du på med, Tindaro?
Det här är mitt hattrum!
Åh, Pampinea. Jag ser efter barnet åt hans mamma.
Han är bedrövligt okunnig i krigföring, men han lär sig snabbt.
-Hälsa, Jacopo. -Va?
Om du måste veta så är han Stratilias oäkting,
en vilde som gömmer sig.
Jacopo,
visa dig.
Jag tänkte anfalla med stridsvagnar.
Jag trodde att du var i vasen. Listigt.
Är det Stratilias barn?
Ja, men du får inte nämna honom för någon. Han bor i skogen. Han är hemlig.
Säg hej, Jacopo.
Leker ni militär?
Jacopo skulle säkert fascineras av det romerska harnesket i salongen.
-Ett äkta harnesk? -Du är experten.
Jag ser efter Jacopo medan du hämtar det.
När jag återvänder är jag redo att besvara dina dödliga attacker.
Säg inte att jag sa det. Det är bara pojkstreck.
Vill du ha godsaker, rara barn?
Stackare.
Du svälter visst ihjäl?
Inget i världen är gratis.
-Vad vill du? -Jag har några små frågor.
-En godbit för varje svar, låter det bra? -Okej.
Vem är din far?
Jag vet inte. Godbit, tack.
-Har du aldrig träffat honom? -Nej.
Har din mor aldrig sagt ett namn? Ett smeknamn?
Nix.
Hur såg han ut?
Jag ser ut som honom. Hon sa det en gång.
En gång.
Hans sociala status då? Rik? Fattig? Något alls?
Bara att han är en usel horkarl.
Tack och lov.
Din far låter som en hemsk person.
Han är inte hemsk. Han ville bara inte ha oss i sin villa.
I sin villa?
Jacopo är Leonardos son.
-Vem är Jacopo? -Barnet där inne.
-Vi gör en… -Va?
-Din Leonardo? -Med kokerskan.
Kokerskan? Och hon har gömt honom?
Håll honom här. Jag ska gå till deras hus i skogen.
Vänta, vicomtesse. Varför?
-Ni kan inte gå själv. -För att undersöka.
Om hon förförde honom kan hon ha förhäxat honom.
Hon kanske håller honom vid liv i deras motbjudande lilla hydda.
Jag tror inte det,
för vi har ju sett hans huvud rulla över bordet.
-Misia! -Ja.
När ondskan är i farten kan det vara hur som helst.
Ja. Men jag ber er, kära vän, låt oss lugna ner oss.
Jag oroar mig för hur all oro påverkar barnet.
-Jag tar dig! -Barnet?
Begriper du inte, Misia?
Nej.
Jacopo är barnet.
Jag menar barnet i er livmoder.
Det finns inget barn i min livmoder.
Ni är inte havande.
Jag blödde. Men jag visste att det fanns ett barn någonstans.
Jag behövde bara följa Guds väg för mig. För oss.
Och se, han har visat oss vägen.
-Va? -Vägen till Villa Santas sanna arvtagare.
-Sirisco. -Ja.
Berätta varför du lämnade villan.
Jag är ingen stor berättare.
Ingen av oss är mycket att ha.
Men ni verkar nöjda, som att ni tycker om varandra.
Vi delar allt och försöker hålla humöret uppe.
-Så fint. -Många har dött.
-Det tar inte slut. -Men vi fokuserar på det som är bra.
Sirisco, gör du oss äran att äta middag med oss?
Jag gör inget hellre. Jag kan äta en och en halv skinka.
Tack. Titta så stora tallrikarna är.
Kära nån.
Är det här middagen? Ingen fisk? Ingen ost?
Jag hade glömt bort ost.
-Ni måste vara utsvultna. -Ja, vi svälter.
Låt oss inte betunga vår gäst med gruppens missöden.
Sirisco, allt vårt är ditt. Ska vi?
-Ja. -Ja.
Nej. Det är inte acceptabelt.
Men vi ber alltid bordsbön före middagen.
Herregud, inte bönen, du osjälviska människoängel.
Det här. Allt det här.
Varför ska ni perfekta själar svälta när grymheten festar i Villa Santa?
Vad menar du?
Ni förtjänar bättre.
Där borta är det bekvämt. De har ett överflöd av mat.
Tunnor och åter tunnor fyllda med vin.
-Hördu, ge oss inga förväntningar. -Jag kan ge dem det här.
Jag, Sirisco, kan göra det här för er. Om jag återvänder säger de förstås:
"Nej, Sirisco. Gå din väg, maten är vår." Vad gör den till deras?
Vad gör Pampinea till härskarinna? Måste det finnas en sån?
Vi vet inte.
Lyssna på mig. Jag svor på att aldrig återvända till Villa Santa,
men nu är jag bland mina riktiga vänner, och jag lovar att återvända.
Om de inte delar med sig kan de komma hit och äta en ynka groda.
Kom nu. Följ med mig.
Jag ska ta er dit och sjunga för er längs vägen.
Kom!
Min kära, min kära, vi har en plan
En magnifik, underbar, strålande plan
Min kära…
Kom!
Jag svär, jag ångrar mig!
Nej!
-Håll ett öga på de här två. -Ja.
Hur bär du dig åt?
-Vad? -Hur kan du vara så modig?
Du agerar så fritt, så frikopplat från jorden.
Är du inte rädd för döden?
Ända sedan Eduardo dog…
…är jag inte rädd.
Jag älskade honom,
och var bunden till honom.
När han var borta löstes bindningarna också.
Och nu är det…
Det känns som om jag kan se…
…den andra sidan av allt.
Dödens stillhet och frid.
Och den här sidan…
…är helvetet.
Om jag lämnade den här sidan…
…vad skulle jag ens lämna?
Förlåt att jag knuffade dig från bron.
Det var ju ditt bröd.
Jag kanske förtjänade det.
Kära Gud, när jag träder in i Ditt rike…
Då så, hämta de där två.
Jag måste berätta en sak.
-Det är okej. -Nej.
Du kanske blir arg, men du behöver inte leva länge med ilskan.
Vad är det?
Du kände inte din mamma, men min pappa kände henne väl.
De var förälskade och fick en dotter.
Dig. Du och jag är systrar.
Systrar?
Avrätta dem.
Det kittlade bara i näsan. Jag…
Jag är inte sjuk. Snälla.
Nej!
Gör ditt jobb, doktorn.
Kom hit.
Stoppa dem!
Ni ska ändå dö, så håll truten.
-Ordna det. -Tvinga inte mig att göra det.
Spring!
Stoppa dem!
Kom nu, din idiot!
Vänta! Ta mig med er!
Du måste låta mig ta dig tillbaka till villan.
-Nej. -Jo.
-Jag går inte tillbaka. -Dioneo kan hjälpa dig.
Det finns inget för mig där.
Du dör om jag inte får hjälpa dig, och jag vill inte det.
-Jag vill att du ska vara min syster! -Du är inte min jävla syster.
Okej.
-Framåt! -Hallå!
Sluta!
Jag är tillbaka. Jag fick nästan tag i tillräckligt till er båda,
men vi måste komplettera med skafferivaror.
Vad gör du här?
Din son avslöjade att ni bor i det här rucklet
utan min tillåtelse.
Det var min plikt att se dess skick, och se vad jag hittade.
Det här är en häxas verktyg.
Du är en häxa.
-Är jag en häxa? -Ja.
Du förförde husets herre, födde hans arvinge
och du gjorde det med hjälp av svart magi.
Du tog det som tillhörde mig.
Var är Jacopo?
Leonardo skulle aldrig låta sin son bo i ett motbjudande ruckel som detta.
Från och med nu
ska Jacopo leva det lyxliv han förtjänar.
Var är min son, din inbilska satkärring?
Vi måste ordna allt för dig,
för imorgon och dagen efter det.
Neifile, jag klarar inte av att höra det.
Gå till Ruggiero och gör det officiellt.
-Du förtjänar den här villan. -Jag kan inte lämna dig.
Det ger mig tröst att veta att din framtid är säkrad.
-Gå. -Nej!
Nej, jag kan inte!
Jag tror att jag har ett skarpt sinne.
Att jag är klipsk.
Men nej, jag är…
…ingenting.
Jag är inget utan dig.
Min Panfilo…
…du är lika klipsk som du tror.
Dina ögon ser allting så klart.
Lita på dem.
Lita på dig själv.
Gå nu och säkra din plats.
För vår skull.
Ruggiero, Neifile undrar…
Jaha.
Jacopo!
-Sakta ner, häxa! -Jacopo, jag kommer!
Jacopo!
De här skorna är inte gjorda för löpning!
-Håll truten, dumma hagga! -Jag känner din lukt härifrån.
-Jacopo! -Sakta ner!
-Mamma, här uppe! -Jacopo!
-Mamma! -Jag är här!
-Du springer fort för en slampig hagga! -Jag är här!
Misia!
-Jacopo! -Stanna!
Hjälp.
Jacopo! Hagga!
-Tig, din kökshora! -Jacopo!
Jacopo!
Släpp mig, din psykotiska subba!
-Jag hör dig! Jag är här! -Jacopo!
Älskling, hur gick det?
Skrev han över villan?
Ja, det gjorde han.
Med glädje.
Och han önskar dig allt gott.
Gör han?
Ja.
Han är glad för vår skull.
Vilket mirakel.
Ljuger du?
Nej.
Jag måste upp.
-Jag måste. -Snälla du.
-Du är för svag. -Nej!
Det kan jag inte vara. Jag har saker att ta hand om!
Vad kommer att hända med mig?
Panfilo.
Jag älskar dig.
Jag är så rädd.
Ruggiero får inte se oss.
-Vill du prata? -Va?
Jag undrade bara om du vill prata om…
Att du visste att jag var din syster,
men ändå valde att behandla mig som skit i många, många år?
Jag vill nog aldrig mer prata med dig.
Jag mår illa bara av att se på dig.
Jacopo, jag har de bästa prylarna!
Jag ska lära dig hur man gör en testudo, en sköldpadda.
-Du kan inte göra så här! -Jag kan göra vad jag vill.
-Sluta vrida på dig. -Jag är ingen häxa.
Det säger alla häxor.
Jag vet att du har orsakat pesten
och att du är anledningen till att min älskade Leonardo dog.
Du träffade honom aldrig ens, din vanvettiga ragata!
Om ni tittar till vänster så ser ni villan.
Hej! Åh, Filomena, Licisca.
Hon är Filomena.
Ja. Det här är mina nya bästa vänner.
God dag, angenämt. Jag är…
-Va? -Misia.
Kom.
Håll klaffen!
Vad i hela friden gör du med min flickvän?
Vi är inte ihop!
Tindaro, hon har förhäxat dig som hon gjorde med Leonardo.
Misia, visa honom häxföremålen.
Släpp henne! Jag insisterar!
Vi ska bränna henne för att hon är en häxa.
Hon är ingen häxa.
Hon är en framtida adelskvinna.
Stratilia…
…vill du göra mig den stora äran att bli min hustru?
Va? Nej!
-Håll tyst! -Rör inte min dam!
Din idiot.
I kärlekens namn!
Vad är det för fel på dig?
Det är inget fel på mig!
Jag gjorde det!
-Hjälp! -Hjälp henne!
Se upp! Elden är het!
Mamma!
Hjälp henne, hon brinner!
Sätt ner mig.
-Jag mår bra. -Man kan inte bränna folk!
Misia.
Hon är borta.
Neifile är död.
Den här vidriga kvinnan är orsaken till allt vårt elände. Allt.
Om någon är en häxa så är det hon.
Va?
Hörde ni inte?
Misia?
Nej.
Ska ingen titta på mig?
Undertexter: Lisbeth Pekkari