DEKAMERON
No tak, dívali jste se?
Hrajeme hru.
Já řeknu: „Jsem prase!“
- Vy řeknete… - Nedotkněte se vajíčka!
- Jo. - Nedotkněte se vajíčka.
Hlasitěji, chudáci.
- Víc energie. - Nahlas.
- Je to moc zábavné. - Jo.
Hrajte fér, nesmíte za hranice.
Ne, tak pojďte.
Arriguccio, myslím, že ty bys měl dělat prase.
- Jo! - Ano!
Ne, děkuju, Stratilio, ale…
No tak.
Arriguccio, buď prase!
Arriguccio, to se ti bude líbit!
To je přesně pro tebe.
Vezmi si vajíčko. A teď…
- Jedeme! - Jsem prase.
Nedotkněte se vajíčka!
Arriguccio, takhle ne, ukážu ti to.
Musíš chrochtat. A musíš nás honit.
Dotknu se vás vajíčkem, protože jsem prase!
Nedotkněte se vajíčka!
Mě nechytíš!
Vajíčko! Dotknu se tě vajíčkem!
Mě nechytíš!
Dostaneš vajíčkem!
Jsem prase!
Nedotkněte se vajíčka!
Jsem prase!
Nedotkněte se vajíčka!
Haló!
To jsou žoldáci!
Vojáci, pozor!
Zůstat ve vile vyžaduje oběti.
- Ale můžeme vyhrát. - Jo!
Ti žoldáci si myslí, že je vila opevněná a střežená.
My jsme opevnění! Jsme střežení!
- Ano! - Jsme sbírka idiotů.
A máme mnoho dalších výhod.
Jsme na kopci, za pevnou bránou,
za strmými zdmi, máme spoustu jídla a pití
a tak dále.
Myslím, že obléhání můžeme vydržet až…
pět let!
- Hurá, pět let! - Jo!
Se špetkou kanibalismu šest.
Do té doby odtáhnou za snadnější kořistí.
Proboha!
Muži!
Do zbraně!
Signore, to kopí je jen na ozdobu.
Vypadá dobře.
Ach Bože, to je Licisca!
Pusťte ji.
Vezmi to.
Viděla jsi žoldáky? Kolik jich je?
Au!
Viděla jsi Pampineu?
Licisco, počkej!
Licisco, stůj.
- Licisco! - Jdi pryč, prosím.
- Kam to vůbec jdeš? - Ke dveřím pro kurvy.
Už jsou u brány.
Jo, ale Tindaro říká, že to přečkáme.
Ten válečný génius?
Tak to se plete. Ale přeju vám hodně štěstí.
Dobře.
Jsem hrozná, ale…
Zlepšuju se, ne?
A jsem tvoje sestra.
Jo, dobře, vím, že dřív to nic neznamenalo,
ale teď už ano. Jenom…
mi dej šanci.
Za celej svůj život jsem strávila
jenom dva dny bez tebe.
První den, kdy jsem tě shodila z mostu, a druhý den,
když jsem přišla sem.
A líbila jsem se chlapům a dělala si, co jsem chtěla,
a všichni mě brali jako člověka.
A pak
ses objevila u dveří
a vtáhla mě zpátky do otroctví.
Neměla jsem tě shazovat z mostu.
Měla jsem ti useknout hlavu, kurva.
Ne, počkej.
Žít tady s tebou mě změnilo.
Misia mě změnila…
I kdyby ses změnila,
i s tvojí poblázněností do Misii…
To není poblázněnost. Miluju ji.
Ty dokážeš milovat jenom sama sebe.
Proboha.
Ne!
Licisca říká, že jsou u brány.
- Máme problém. - Ne!
Ta brána už tady stojí přes 200 let. Máme dost času uvařit olej.
Prorazili bránu!
- Sirisco! - Ne!
Tamhle.
Proboha! Těch musí být aspoň 30.
A jsou vysocí.
Dobře!
Použijeme vedlejší pozice a studený olej!
Studený olej!
Pojď!
Nevěděl jsem, že jsi tak silná.
Děkuju.
Koukněte na nás. Tak jsem si to představoval.
Ťuk, ťuk, přátelé!
- Ne. - Proboha.
Ne! Kurva, proč?
Přátelé?
Já jsem si to tak užívala!
- Misio, klid. - Přátelé!
Mám pro vás dobrou zprávu!
Uzavřela jsem s tímhle pánem
a jeho druhy dohodu.
I přes ten drsný vzhled je s ním domluva.
Můžete vstoupit pod vlajkou příměří!
- Ne! Co? - Proč?
Složte zbraně
a tiše čekejte…
Kurva, proč?
…než deaktivujeme naši silnou obranu.
Tak jo, to zní dobře.
Všichni složte zbraně.
- Slož zbraně. - Ne, ona mě zabije.
- Složte zbraně! - Polož to!
Polož to na zem! Na zem!
- Složili jsme zbraně. - Polož to!
- Spokojenost? - Ona mě…
Kurva.
Do prdele!
Připravte se, Calandrino,
ke dveřím.
Jak to, že jsi tak silná?
Do toho, milý Calandrino.
Konečně.
Sirisco.
Tindaro.
Všichni.
Ahoj.
Tohle je generál Učedníků řádu.
Jmenuje se Eric,
což je legrační.
Je z Galie.
No,
náhodou jsem ho potkala a řekla si: „Hele,
můžu pomoct svým přátelům.“
Stačí nám jenom, vážně,
nic víc nechtějí,
jenom moje věno.
Aha.
Tak kam jsi ho schovala?
Jasně. Když jste mě vyhodili, měla jsem ho u sebe, takže…
Co? Jak to?
To je jedno.
Jde o to, že mi ho Licisca sebrala.
Když nám ho teď dá, všichni budeme spokojení.
Ne? Peníze vyřeší všechno.
Licisco?
Co tvoje oko?
- Má lásko. - Nemůžu najít Jacopa.
Cože?
Neboj se, ten něco vydrží.
To jsou moje šaty?
Teď jsou moje.
- Vypadá úžasně. - Děkuju.
- Jsi jako fénix. - Dobře.
Pěkné, že?
Tak jo.
Tak už jim můžeš říct, že mi musí odpustit a nechat mi vilu.
Ericu, děkuji.
Řekni jim, že teď je vila moje a můžeme se rozloučit.
Myslel jsem, že vila Santa má hodně obránců.
Myslel jsem, že jste silní.
Ruším naši dohodu
a zabírám tuhle vilu pro můj řád.
Moji muži si vezmou bohatství, které zkazilo vaše duše,
a pak vás pozabíjejí.
Dobře. Ericu!
- Takhle naše dohoda nezněla. - Ne, to nezněla.
Rozpoutejte peklo!
Arriguccio! Ne!
- Ne! - Jacopo!
- To je moje vila, ne tvoje! - Jacopo, vrať se!
- Jsi můj nejlepší přítel. - Pojď.
Hej, to nemáš mít!
Postav se mi!
Postav se pohledu Medúzy!
Ne!
Ten kyrys asi nebyl pravý.
- Calandrino! - Ježíši!
Podrž mi víno.
Chcípni!
Proboha.
Co je?
Žádný potlesk?
- To bylo skvělý. - Jo!
Skvělý.
Dokázali jsme to.
- Jo! - To teda jo.
- To bylo úžasný. - Děkuju.
Hurá!
Jsem mrtvý?
Musíte uznat, že…
Upřímně jsem se snažila pomoct, ne?
Ještě pořád žiju? Au.
To tys jí dala to věno, že jo?
Že jo?
Co jsem měla dělat, nechat ji hladovět?
To bylo…
Je to její věno. Já myslela, že to jako bohatá pochopíš.
Donutila tě zavraždit člověka.
Slyšeli jste ji, chtěla nás všechny zachránit.
- Je to chytrá dáma… - Vymyla ti mozek.
Ty ji nikdy nepřestaneš milovat, viď?
Licisca mě nenávidí.
Ty bys měla nenávidět Pampineu. Tak proč ji máš ráda?
Byla jsi služka asi měsíc a myslíš si, jak tě to změnilo.
Ale ne.
Vždycky vidíš jenom jednu stranu člověka.
Nevidíš, co bylo dřív.
Láska má víc než jeden rozměr.
Láska se vryje pod kůži.
Ale to ty vůbec nechápeš, viď?
Dost ženských řečí, musíme jednat s nepřítelem.
- Ne. - S těmi, co zbyli.
- Pšt. - Ne, já jdu.
- Přestaň. - Jdu bojovat.
Přestaň mluvit.
Jsi úžasná.
Jsi voják. Koukněte na nás.
Chci bojovat dál.
Pak se budeme milovat.
- Sklapneš? - Ne, všichni už to vědí.
Zapomněl jsem trubku.
Pozor!
Žoldnéři!
Poslouchejte, prosím!
Všichni jednáte pod vlivem chamtivosti
a zloby, ale mám dobrou zprávu.
Dnes se toho břímě můžete zbavit.
Nemusíte bojovat.
Všichni na této krásné planetě jsme si sobě rovní.
Eric je mrtvý!
Zapíchnul jsem ho!
A stejně se povede i vám, pokud zůstanete.
Pích!
Píchy!
- Pích! - Žoldnéři!
Já, Tindaro,
si tímto kupuji vaše služby.
Vaším prvním úkolem je splnit každý rozkaz
právoplatné majitelky této vily,
Stratilii.
Ona bude vaší královnou.
Stratilio, přistup blíž, ať spatří tvou krásu.
Spatřete její krásu.
Jděte pryč.
- Řekla jsem: Jděte pryč. - Jděte pryč!
- Nemůžete nás porazit. - Jo!
Zabijte je!
Přemýšlejí o tom.
Jsi v pořádku?
Jo.
Cítím se skvěle, díky.
To bude jenom škrábnutí na plíci, to do rána určitě přejde.
Mám dvě plíce.
Proč se směješ? Co je to s tebou, kurva?
Já…
Do toho!
Víc!
Pohyb, parchanti!
Beranidlo!
Proslulý válečný nástroj.
Nebo mají obra.
- Už to bude! - Naše úsilí bylo marné.
Přátelé,
mnoho slavných vojevůdců mělo tu čest sdělit zprávu,
kterou vám teď sdělím já.
Všichni zemřeme.
Ne.
Nezapomeňte, že modlitby moc nefungují,
a často naopak rozzlobí bohyně osudu, které lidem pracně vymýšlely
zajímavé skony.
Jediná možnost je ústup.
Schovejme se dole,
než vydrancují naše bohatství, a prožijme si poslední minuty života.
Společně statečně uprchneme.
Raz, dva, tři!
- Panfilo? - Ano, drahá?
- Co to děláš? - Chci tu zůstat a dívat se.
Ty se nebojíš?
- Vypadám, že se bojím? - Že bych se do tebe zamilovala?
To by nefungovalo. Jsem ženatý.
No dobře.
Stratilio, tudy.
- Sem, tudy. - Co?
Tamhle.
Tudy.
Rychle.
Licisco nebo Filomeno?
Proboha.
Jsi tak malá…
Jako had.
Děkuju.
Moje matka se celá vešla na tác ke Zvěstování, dej jí Bůh klid.
- Filomeno! - Co?
Promiň,
že jsem ti nevěřila, že nejsi služka.
Teď už to vidím, samozřejmě.
Je to docela zřejmé.
Máš takovou svoji krásu, viď?
Takovou by služka…
mít nikdy nemohla.
Třeba Misia?
Přesně! Ano.
Můžeme si vzájemně pomoct, Filomeno!
Přestaň!
Mám drahocenné fekálie.
Dámy, přestaňte!
Přestaňte!
Díky Bohu. Tebe jsem právě potřebovala.
Mohli jsme odejít. Měli jsme šanci.
Uklidni se tímhle:
Jacopo je urostlý chlapec, třeba si ho nechají jako vojáka,
kdyby osiřel.
Díky.
To já si myslel, že nás ti chudáci ochrání.
- Je to má vina. - Ne, odcházeli jsme.
Ale vrátila jsem se, abych si vzala vilu pro syna.
- Taková drzost. - Ne drzost, ale spravedlnost.
Spravedlnost. Vila je jeho.
Nemůžeš vinit sebe z toho, že ji teď chtějí ukrást zrůdy.
Rozčiluje mě, když myslíš, žes udělala nějakou chybu.
- Zklamala jsem svého syna. - Ne.
Dala jsi mu všechno.
A hlavně lásku.
Měl velké štěstí.
Rozumíš tomu, Jacopo?
Máš štěstí.
Hele, na.
Vstaň, vezmi si tohle. Obleč si to.
Pomoz mu si to obléct.
Teď jsi generál ty. A je to.
Vypadá směšně. Sundej ho.
Není potřeba, zvládneš to i tak.
Jasné?
Bože.
To není mor, ale rána nožem.
Člověk nikdy neví.
Prohledejte pokoje. Přineste všechno cenné.
Zabijte každého, koho potkáte.
Jsou to hříšníci.
Ráda tě zase vidím, Misio.
Jsem ráda, že mě ráda vidíš, vikomtko.
Bála jsem se, že mě nenávidíš.
To bych nikdy nedokázala.
Takže Filomena, jo? Je…
Je hezká.
Jo, to je.
Jste si blízko?
Jo, doufám.
Je ti dobře, vikomtko?
Snědla jsem něco, co mi moc nesedlo.
Pojď.
On včely nejen miloval, on je respektoval.
Calandrino byl úžasný člověk.
Těšil jsem se, že se spřátelíte.
Že se s vámi trochu otevře.
Zatracený chlapi! Bože!
Můžou nás slyšet.
Mně je to jedno.
Protože my teď vymyslíme, jak je porazit.
Říkejte mi nápady. Přemýšlejte. Kdo má nějaké nápady?
Můžeme se třeba vzdát.
- Tím bych nezačínal. - Máme jinou možnost, příteli?
Všichni chceme žít.
Svým vlastním zvláštním způsobem.
Je lepší umřít, Arriguccio, než jim lízat paty.
Už žádné patolízalství!
Sirisco,
my nežijeme tak dlouho díky hrdosti.
Možná nastal čas, abys dal hrdosti šanci,
příteli.
Tak jo, kdo má nějaké nápady?
Kdo má nápady? Nápady. Sem s nimi.
No, můžeme je třeba odlákat.
Můžeme je někam nalákat, to je dobré.
Skvělý začátek, ano!
Další, povídejte, ano!
Budeme dělat mrtvé
a pak je zabodneme.
Jo! Už směřujeme správným směrem!
Posaď se. Ukažte mi, jak děláte mrtvé.
Dělejte všichni mrtvé, ano.
Dobře. Ne, to dělat nebudeme, to je špatný nápad.
Ale posouváme se dál. Dokážeme to. Společně!
Můžeme dělat, že jsme nestvůry.
Cože?
Vezmi si s sebou někoho.
Co to dělá?
No jo.
Jsou vyděšení z moru.
Já ho taky nemám moc rád.
Neifile jsem měla nejradši.
Byla zábavná.
Byla moc zábavná.
Pak umřela. To už nebyla tak zábavná.
Tohle je smutek?
Buď svoboda,
nebo šílenství.
Každopádně je to něco,
co v sobě silně cítím.
Já se cítím docela svobodně.
Nespoutaně.
Jo, to dává smysl.
Brzo umřeme.
Člověku se chce hrdě nastavit tvář té poslední ráně.
Ty chceš umřít?
Ty nechceš být svobodná?
Co tady na tebe čeká?
Ne!
Pusť mě!
Jo, bohatství by už stačilo.
- Ne! - Kde jsou dámy?
- To byla Filomena? - Zněla tak.
Co? Čekáš, že to přežije?
Nepřemýšlela jsem o tom.
Tak teď nezačínej, drahá.
Jo.
- Co tam máš? - Prase.
Pomůžeš mi dolů?
Jsem ti k službám, padrono.
Ale…
teď můžeš odejít.
Nikdo nehlídá dveře.
Chceš odsud odejít, ne?
Osvobodit se od ní.
Běž a buď dáma.
Nebo kurva. Nebo pouliční klaun.
Nebo kdokoli chceš.
Koneckonců…
láska je břímě.
Půjdu ji zachránit.
Chápu.
Odkdy je Panfilo skvělej?
Pojďte sem.
Nechápete to? Nemá smysl…
Jsem prase!
Jo!
Nedotkněte se vajíčka!
Nedotýkejte se! Jsem prasátko.
Kde je prasátko?
Jeden pro vás. Jsem prase!
Nedotkněte se vajíčka.
Láska je břímě.
Jedna pro něj a jedna pro něj.
Pomozte mi!
Pomoc!
Pomozte mi!
Pomoc!
Licisco.
Zase jsi mě zachránila.
Jo, ty mrcho. Láska se vryje pod kůži.
Myslím, že tohle je asi můj konec.
Tindaro?
Ano?
V posledních dnech jsme toho tolik prožili.
Nemiluješ mě.
Má láska nevyžaduje tvou lásku.
Nic o mně nevíš.
Myslím, že tě znám líp než ostatní.
- Možná, ale… - Vím, že jsi dostala málo.
A hodně ti vzali.
Je to tak?
Ano.
Chci jenom…
abys mi dovolila dát ti, co můžu,
co mám.
Teď už toho není moc,
ale prokaž mi tu čest.
- Ten náhrdelník… - Bereme ho.
Výborně.
Jacopo…
Rád jsem byl tvým přítelem.
I když jsem si tajně přál, abys mě jednou začal brát jako otce.
Myslíš, že bys to dokázal?
Bral bys mě jako otce?
Ano.
Proboha, už jsem myslel, že je po mně.
Jak poznám, kdy vydechnu naposled?
Už jsme byli ve větší šlamastyce, moje paní.
Pamatuješ, jak tvůj zimní klobouk převrátil otcovu skříň?
Proboha. Byl tak naštvaný.
Ano, máš pravdu, Misio. Společně dokážeme cokoli.
Cokoli.
Misio?
To, jak mě miluješ, ty…
Miluješ mě, ať udělám cokoli.
To je největší dar, co mám.
To je ode mě docela hezké, že?
Nikdy tě neopustím,
dokud budu žít.
Zjistila jsem, že je to přesně tak.
Ano.
Ach, Misio.
Přijdou sem?
Ano.
Je to konec?
Jo.
Myslela jsem, žes bez Misii neodejdeš.
Vybrala si. Nemůžu ji změnit.
Bože, nemůžeme vymyslet nějaký nápad, který by opravdu pomohl? Prosím.
Arriguccio.
Našel jsi meč, výborně. To nám může pomoct.
Měl jsi pravdu.
Právě jsem se chtěl vzdát
žoldnéřovi v hale.
A co se nestalo?
Zavraždil mě.
Ne.
Ale ne.
Sirisco, neobviňuj se.
I když samozřejmě…
Ne, prosím.
Prosím.
Ne.
Tak jo, tohle je plán.
Šoupneme tě sem do sudu.
Já ho uzavřu a nikdo nepozná, že jsi v něm.
- Ano? - Dobře.
- Tak pozor na nohy. - Dobře.
Nahoru.
Odpřisáhnu těm mužům nahoře věrnost.
Víš, že jsem rozená služka.
Ano, to jsi.
A budu předstírat, že jsem jejich služka, ne tvoje.
A až všechno utichne, v klidu noci,
přijdu sem dolů a vyzvednu tě.
A společně se vypaříme domů.
Misio.
Děkuju.
Díky.
A můžeš pak přinést nějaké jídlo?
Tady určitě dostanu hlad.
Rozhodně, vikomtko.
- Dobře. - Dobře.
Dobře.
Misio?
Co bych si bez tebe počala?
To se nikdy nedozvíme.
Tak, nechceš si zazpívat písničku,
aby ses uklidnila a uběhl ti čas?
Tulipán a jabloňka
na louce klidně stály,
když náhle z keře moruše
vylétl vrabec malý.
Tulipán a jabloňka
na louce klidně stály…
Když náhle z keře moruše
vylétl vrabec malý.
Co si bez tebe počnu?
Na louce klidně stály,
když náhle z keře moruše
vylétl vrabec malý.
Můžou nám zabránit tady žít a můžou nám zabránit odejít.
Ale nemůžou mi zabránit, abych to tady všechno zapálil.
Všechno to tady zapálím.
Kdo se přidá?
Nikdo tuhle vilu mít nebude.
Nikdo kromě našich mrtvol!
Hoř!
Dobře. Nechám to prostě tady.
Pojďte!
Proboha, hoří sklep.
- Pořádáme oslavu? - Hele!
Zapálit to tady byl můj nápad!
Nemůžeme tady zůstat.
Můžeme jít bojovat až do smrti.
Povedu nás do boje.
Do toho se mi nechce.
Za co jiného než jeden za druhého
tady má vlastně cenu bojovat?
Já vás odsud dostanu, kurva.
Tak, polož to sem.
Jdeme pro další.
Drahá…
potřebuju tvoji pomoc.
Nedokážu umřít bez tebe.
Hej!
- Teď! - Běžte!
Běžte!
Rychle! Běžte!
Běžte!
Pane!
Rychle!
Běžte! Rychle!
Mor!
Ustupte! Mor!
- Mor! - Bratře.
Sbohem, příteli.
Mor!
- Mor! - Mor!
Stratilio!
Jacopo. Postarej se o ni.
Mor!
Lučištníci!
- Mor! - Lučištníci!
Tak jo, dobře!
Jacopo!
Zachráním tě!
Jacopo! Ne!
Všechny je zabijte!
Honem, pojďte!
Myslel jsem, že shoří.
Je z kamene.
Blbec.
Připomínáš mi svého otce.
Bože. Nemůžu uvěřit, že jsme přežili, co?
Ale musím uvěřit, jinak bych byl mrtvý.
Nová kapitola!
No tak.
- Nevrátíme se do vaší vesnice? - Ne, najdeme si jiné místo.
- Mám jít s vámi? - Ne.
Tak dobře. Mějte se.
Hej, Sirisco.
Nebuď smutný.
Jak jsi říkal,
přežili jsme.
Zvládli jsme to.
Jo, zvládli.
Je to tak.
- Zvládli. - Jo.
- Jo.
Dobře.
Všichni jsme si dobře poplakali.
Pojďte, půjdeme.
Vstávejte.
- Vstávej, holubičko. - Ne.
Vstávej, holubičko!
Vítejte.
Tohle je moje a Licisčina jeskyně.
Chovejte se jako doma, ale dávejte pozor na vražednou Vitruši.
Kdo je Vitruše?
To je noční čarodějnice.
- Noční čarodějnice? - Jo.
Vitruše, Vitruše, máš jméno ďáblem prokleté.
Ne.
Vitruše, Vitruše, máš jméno ďáblem prokleté.
Vitruše!
Máš jméno ďáblem prokleté.
Vitruše!
Máš jméno ďáblem prokleté.
Vitruše!
Myslíš, že přežil?
Táta?
Jo.
Proboha, snad ne, jinak by se tak naštval…
Měly bychom to zjistit.
Jo.
Miluju tě.
I když nechci.
Já tě miluju víc.
A chci.
Můžete sklapnout?
A pak Giannello obskočil Peronellu, jako hřebec obskakuje klisnu.
Pilně se zhostil úkolu, který měl před sebou.
Misio!
Nakonec ten den Giannello vyhrál dvakrát.
Získal láskyplné objetí klempířovy ženy
a zadarmo vanu, po jaké vždycky toužil.
- Bravo. - Výborně.
Výborně.
Tak, Sirisco, teď ty.
Tohle těžko překonám.
Tindaro umřel.
Ano, umřel.
A Panfilo taky.
To bylo od Panfila hezké.
Je smutné umřít.
Ano, je.
A nedá se s tím nic dělat.
Že umřeš, nebo že je to smutné?
Obojí.
Můžeš si
dát pomeranč.
Jo. Chcete taky?
- Jo. - Co máš ještě?
- Hlavně pomeranče. - Tak si dám pomeranč.
- Mám jich hodně. - Ne, teď nemám hlad.
Proboha.
Dáš mi prosím pomeranč?
Tak Sirisco. Vyprávěj něco veselého.
Veselého?
Misiin příběh byl dost veselý.
Tak co bych… Třeba milostný příběh?
- Chcete ho? - Ano.
Ano.
Takže před jistou dobou vesničané ze Saluzza
požádali svého markýze,
který chtěl zůstat starým mládencem,
aby se oženil a zplodil dědice.
Tomu se ten nápad moc nelíbil.
Ale souhlasil pod jednou podmínkou.
Že si svou ženu může vybrat sám
a že se vesničané podrobí, ať si vybere kohokoli.
Tak přišel do vesnice a vybral si tu nejkrásnější ženu,
která byla ovšem také nejchudší.
- Proč? - Takže…
- K tomu jsem ještě nedošel. - Promiň.
Překlad titulků: Petr Bajer