DECAMERONUL
Ați fost atenți?
Jucam un joc.
Eu zic: „Eu sunt porcul.”
- Voi ziceți… - Nu-i atingeți oul!
- Da. - Nu-i atingeți oul!
Mai tare, țărani!
- Cu zvâc. - Mai tare.
- E amuzant când te prinzi. - Da.
- Jucați corect și respectați regulile! - Fiți atenți!
Arriguccio, tu ar trebui să fii porcul.
- Da! - Da.
- Nu. Mulțumesc, Stratilia, dar… - Haide!
Tu ești porcul!
Arriguccio, o să-ți placă!
Ți se potrivește mănușă.
Ia oul! Și acum, fugi!
- Eu sunt porcul. - Nu-i atingeți oul!
Nu-i atingeți oul!
Arriguccio, nu e bine. Îți arăt eu.
Trebuie să grohăi și să alergi după noi.
O să-mi luați oul pentru că eu sunt porcul!
Nu-i atingeți oul!
Nu mă prindeți!
Ouțul! O să-mi iei ouțul!
- Nu mă prindeți! - O să iei oul!
- Eu sunt porcul! - Nu-i atingeți oul!
Ziua bună!
Sunt mercenarii!
- Ia sabia! - Soldați, strângeți rândurile!
- E greu să apărăm vila, dar o putem face. - Da.
Mercenarii cred că vila e fortificată și păzită.
Chiar e fortificată și păzită.
- Da. - Suntem niște idioți.
Avem și alte atuuri, vila e pe deal, poarta e rezistentă,
zidurile sunt abrupte, avem apă și mâncare
et cetera.
Cred că putem rezista chiar și…
cinci ani.
- Cinci ani! - Da!
Cu canibalism limitat, șase.
Iar ei vor pleca după o pradă mai ușoară.
- Doamne! - Puneți mâna pe arme!
- Lancea mea e doar de decor. - Merge.
Fir-ar să fie! E Licisca.
Dați-i drumul!
Ține!
Ai văzut mercenarii? Câți sunt?
Ai văzut-o pe Pampinea?
Licisca, stai!
Stai!
- Licisca! - Te rog, lasă-mă!
- Unde te duci? - O să ies pe ușa curvelor.
Sunt deja la poartă.
Tindaro zice să stăm ascunși până pleacă.
Marele geniu militar?
Se înșală. Dar mult noroc!
Bine.
Am fost rea, dar…
Fac progrese, nu-i așa? Și sunt sora ta.
Știu că n-a contat prea mult până acum,
dar acum contează.
Dă-mi o șansă!
De când mă știu, am stat doar două zile fără tine.
Ziua în care te-am împins de pe pod și a doua zi, când am venit aici.
Băieții mă plăceau, puteam să fac ce vreau și toți mă tratau ca pe o ființă umană.
Apoi, ai apărut tu la ușă și ai încercat să mă faci să redevin sclava ta.
Nu trebuia să te împing de pe pod.
Trebuia să-ți tai capul.
Nu, stai!
Trăind aici cu tine, m-am schimbat. Misia m-a schimbat…
Chiar dacă te-ai schimbat și pasiunea ta efemeră pentru Misia…
Nu e efemeră. O iubesc.
Eu cred că te iubești doar pe tine.
Nu, fir-ar să fie!
Licisca spune că sunt la poartă.
- E de rău. - Nu!
Poarta aia rezistă de peste 200 de ani. Avem timp să fierbem uleiul.
Poarta a cedat!
- Sirisco! - Nu!
Uite!
Doamne!
Sunt vreo 30. Și sunt înalți.
Atenție!
Recurgem la pozițiile secundare și la ulei rece!
Ulei rece!
Hai!
Nu știam că ești așa puternică.
Mulțumesc.
Uită-te la noi! E exact cum am visat.
Cioc-cioc, prieteni!
- Nu! - Doamne!
Nu! Ce dracu'?
Prieteni?
Mă distram de minune!
- Calm! - Prieteni!
Am vești bune.
Am făcut un târg cu acest domn și camarazii lui.
E destul de rezonabil în ciuda aspectului dur.
Puteți intra cu steagul alb.
- Nu! Ce? - De ce?
Lăsați armele și așteptați în liniște…
Ce dracu'?
…iar noi ne vom înfrâna temuta apărare.
De acord.
Lăsați armele!
- Lăsați armele! - Nu, o să mă ucidă.
- Lăsați armele! - Lasă scutul!
Pune scutul jos!
- E jos. - Pune-l jos!
- Ești mulțumit? - O să…
Rahat!
Futu-i!
Pregătiți-vă! Calandrino, la ușă!
Ce puternică ești!
Haide, Calandrino!
În sfârșit.
Sirisco!
Tindaro! Oameni buni!
Salutare!
El e generalul Discipolilor Ordinii.
Îl cheamă Eric,
ceea ce e amuzant.
E din Galia.
Am dat nas în nas cu el și m-am gândit:
„Am ocazia să-mi ajut prietenii.”
Singurul lucru de care avem nevoie, singurul lucru pe care l-au cerut
e zestrea mea.
Ne spui unde ai ascuns-o?
Sincer, când m-ați dat afară, aveam zestrea cu mine, deci…
- Cum e posibil? - Nu contează.
Ideea e că mi-a luat-o Licisca.
Dacă ne-o dă acum, nu pățește nimeni nimic.
Banii rezolvă totul.
Licisca?
Ce-ți face ochiul?
- Iubito! - Nu-l găsesc pe Jacopo.
Ce?
Se descurcă, e un dur.
- Aia e rochia mea? - Acum e a mea.
- Arată superb. - Mersi.
- Ca pasărea Phoenix. - Gata!
Frumos, nu?
Bun. Spune-le că trebuie să mă ierte și să mă lase să păstrez vila!
Mulțumesc, Eric.
Spune-le că vila e a mea și ne putem lua rămas-bun.
Credeam că Villa Santa are o garnizoană numeroasă și puternică.
Rup înțelegerea și revendic vila în numele ordinului.
Oamenii mei vor aduna bogățiile care v-au corupt sufletele
și vă vor ucide pe toți.
Stai, Eric!
- Nu așa ne-am înțeles. - Știu.
Dezlănțuiți-vă!
Arriguccio! Nu!
- Nu! - Jacopo!
E vila mea, nu a ta!
- Jacopo, înapoi! - Stai!
- Ești prietenul meu. - Vino aici!
Nu trebuia să fii înarmat!
Înfruntă-mă!
Înfruntă privirea Meduzei!
Nu!
Cuirasa ar putea fi un fals.
- Calandrino! - Doamne!
Ține-mi vinul!
Vei muri!
Doamne!
Ce? Nu primesc aplauze?
- A fost fantastic. - Da!
Fantastic!
Am reușit.
- Da! - Da.
- Ai fost extraordinar. - Mersi.
Ura!
Am murit?
Trebuie să recunoașteți…
că am făcut tot posibilul să vă ajut, nu?
Mai trăiesc?
Tu i-ai strecurat zestrea aia, nu?
Nu-i așa?
Trebuia s-o las să moară de foame?
E zestrea ei. Și tu ești o fată bogată, credeam că vei înțelege.
Te-a pus să ucizi un om.
A făcut o înțelegere ca să ne salveze pe toți.
- E deșteaptă… - Ți-a intrat pe sub piele.
O vei iubi mereu, nu?
Licisca mă urăște.
Tu de ce n-o urăști pe Pampinea? Ar trebui s-o urăști.
Ai fost servitoare timp de o lună și crezi că te-ai schimbat.
Dar nu!
Tu vezi doar câte o față a omului, fără a-i cunoaște defel trecutul.
Iubirea are multe chipuri.
Nu te lepezi ușor de iubire.
Dar tu n-ai cum să înțelegi lucrurile astea, nu-i așa?
Hai să lăsăm taclalele! Trebuie să negociem cu inamicii.
- Nu. - Care n-au fost stârpiți.
- Stai liniștit! - Sunt gata.
- Sunt gata de luptă. - Taci!
Ești un luptător de excepție.
- Nu mai vorbi! - Pot lupta în continuare.
Apoi, facem dragoste.
- Termină! - Toată lumea știe acum.
Am uitat trompeta.
Atenție, mercenari!
Ascultați-mă, vă rog!
Sunteți cu toții mânați de lăcomie și răutate,
dar am vești bune.
De azi, puteți fi liberi.
Nu trebuie să ne luptăm.
Suntem cu toții egali pe această planetă frumoasă.
Eric e mort!
L-am căsăpit.
Veți avea parte de același tratament dacă rămâneți.
Te tai. Te tai.
Te tai.
- Te tai. - Mercenari!
Eu, Tindaro,
vă cumpăr serviciile cu asta.
Datoria voastră supremă e să respectați orice poruncă
dată de Stratilia, proprietara de drept a vilei.
Ea va fi regina voastră.
Vino aici să vadă cât ești de frumoasă!
Uitați cât e de frumoasă!
Plecați!
- Am zis să plecați. - Plecați!
- Nu ne puteți învinge. - Da!
Omorâți-i!
Se mai gândesc.
Te simți bine?
Da.
Mă simt grozav, mulțumesc.
Sabia mi-a perforat puțin plămânul. O să-mi revin până dimineață.
Am doi plămâni.
De ce râzi? Ce naiba e în neregulă cu tine?
Nu…
Haideți!
Din nou!
Haideți, ticăloșilor!
Berbecul…
Intrăm!
Temuta unealtă de război.
Sau poate au un uriaș.
- Încă un pic! - Ne-am chinuit în zadar.
Prieteni!
În istorie, mulți lideri militari au fost onorați să transmită mesajul
pe care urmează să vi-l transmit.
- Victorie! - Am reușit.
- Încă un pic. - Vom muri cu toții.
Nu.
Rugăciunile au rareori efect
și adesea înfurie Moirele,
care s-au străduit să hărăzească morți ieșite din comun.
Retragerea e singura opțiune.
Să ne ascundem jos în timp ce ne jefuiesc
și să ne bucurăm de ultimele minute de viață.
S-o ștergem curajos împreună!
Unu, doi, trei!
- Panfilo! - Da, scumpo.
- Ce faci? - Rămân să asist la prăpăd.
- Nu ești speriat? - Par speriat?
Mă îndrăgostesc de tine?
Vreau o pauză.
N-ar merge. Sunt însurat.
- Bine. - Bine.
Stratilia, pe acolo!
- Pe aici. - Ce?
Pe acolo.
Pe aici.
Fugi!
Licisca sau Filomena?
Aoleu!
Ești mică…
ca un șarpe.
Mulțumesc.
Mama încăpea pe tipsia de Buna Vestire.
- Dumnezeu s-o odihnească. Filomena! - Ce e?
Îmi pare rău că nu te-am crezut când ai zis că nu ești servitoare.
Acum îmi dau seama că așa e.
E destul de evident.
Ai o anumită noblețe.
Ceva ce un servitor nu poate avea.
Ca Misia?
Exact.
Ne putem ajuta una pe alta. Filomena!
Termină!
Mă cac nestemate.
Încetați!
Slavă Domnului! Exact de ea aveam nevoie.
Puteam să plecăm. Am avut ocazia.
Bucură-te că Jacopo e voinic!
Dacă rămâne orfan, poate îl fac copil-soldat.
Mersi.
Eu am crezut că acei țărani netrebnici ne vor apăra.
- E vina mea. - Nu, urma să plecăm.
Dar m-am întors să revendic vila în numele fiului meu. Ce aroganță!
Nu e vorba de aroganță. Ai vrut să-ți faci dreptate. Vila e a lui.
Nu te poți învinovăți fiindcă niște mișei vor să pună mâna pe ea.
Mă înfurie faptul că tu crezi că ai greșit.
- Mi-am dezamăgit fiul. - Ba nu.
I-ai oferit totul.
Mai ales iubire.
E norocos.
Înțelegi, Jacopo?
Ești norocos.
Ține!
Ridică-te! Hai, pune-o pe tine!
Ajută-l să și-o pună!
Tu ești generalul acum. Așa.
Arată ridicol. Scoate-o! Nu-ți trebuie, te descurci fără ea.
Bine?
- Nu e ciumă, a fost înjunghiat. - Nu se știe niciodată.
Căutați prin încăperi! Luați tot ce e valoros!
Ucideți-i pe toți! Sunt păcătoși.
Mă bucur că te văd, Misia.
Și eu mă bucur că ne vedem, vicontesă.
- Mi-am făcut griji că mă urăști. - N-aș putea să te urăsc.
Deci, Filomena? E…
E frumoasă.
Da, așa e.
Sunteți apropiate?
Da, așa sper.
Te simți bine, vicontesă?
Am mâncat ceva care nu mi-a picat bine.
Fugi!
Nu doar că iubea albinele, le respecta.
Calandrino era un om minunat. Abia așteptam să vă împrieteniți cu el.
L-ați fi făcut să fie mai deschis.
- Să-i ia naiba de mercenari! - Poate ne aud.
Nu-mi pasă!
Pentru că noi vom găsi chiar acum o metodă de a-i învinge.
Hai să ne punem capul la contribuție! Cine vine cu idei?
- Am putea să ne predăm. - Să nu începem cu asta!
Avem încotro, prietene?
Cu toții vrem să supraviețuim, în felul nostru ciudat.
E mai bine să mori decât să te ploconești în fața lor.
Nu ne mai ploconim!
Sirisco, eu n-am supraviețuit atâta vreme fiind mândru.
Poate că a sosit momentul să fii mândru, prietene.
Cine are idei?
Haideți, veniți cu idei!
Ce-ar fi să-i ademenim?
Da, i-am putea ademeni undeva. Bravo! Am început bine.
Așa, să continuăm!
Ne prefacem că suntem morți și îi înjunghiem.
Da, așa mai vii de-acasă.
Stai jos! Să vă văd cum faceți pe morții.
Faceți cu toții pe morții! Așa.
Nu, renunțăm. A fost o idee proastă.
Făceam progrese. Putem reuși împreună!
Ne putem preface că suntem monștri.
Ce?
Ia un om cu tine!
El ce face?
Da, sunt îngroziți de ciumă.
Nici mie nu-mi prea place.
Neifile era preferata mea. Era amuzantă.
Era foarte amuzantă.
Apoi a murit. Nu mai e așa amuzant.
Asta e durere?
Ori e libertate, ori e nebunie.
Oricum, e ceva…
ce resimt profund.
Și eu mă simt liberă.
Independentă.
Da, e logic.
Vom muri.
Îți vine să te pregătești să primești lovitura de grație.
Vrei să mori?
Nu vrei să fii liberă?
Ce te ține aici?
Nu!
Dă-mi drumul!
Ajunge cu bogățiile.
- Nu! - Unde sunt doamnele?
- Era Filomena? - Așa pare.
Ce e? Credeai că va trăi?
- Nu m-am gândit la asta. - Nu începe acum!
Da.
- Ce ai acolo? - Un porc.
- Mă ajuți să cobor? - La dispoziția ta, padrona.
Deși…
ai putea pleca.
Ușa nu e păzită.
Vrei să pleci de aici, nu?
Eliberează-te de ea!
Du-te și fii domniță!
Sau curvă.
Sau circăreasă.
Poți fi ce vrei tu.
La urma urmei,
iubirea e o povară.
O voi salva.
Înțeleg.
Când a devenit Panfilo grozav?
Intră!
Nu vezi? N-are rost…
Eu sunt porcul!
Da!
Nu-mi atingeți oul!
Nu-l atinge! Porcușorul!
Unde e porcușorul? Unde e?
Ia și tu! Eu sunt porcul!
Nu-mi atingeți oul!
Iubirea e o povară.
Ia și tu! Ia și tu!
Ajutor!
Licisca, m-ai salvat din nou.
Da, prostănaco.
Nu te lepezi ușor de iubire.
Cred că mi-a sunat ceasul.
Tindaro!
Da.
Am trecut prin atâtea în ultimele zile!
Nu mă iubești.
Eu te iubesc chiar dacă tu nu mă iubești.
Nu mă cunoști.
- Te cunosc mai bine decât alții. - Poate, dar…
Știu că ți s-a oferit puțin,
deși ți s-au luat multe.
Nu e așa?
Ba da.
Te rog doar…
să mă lași să-ți ofer ce pot,
ce am.
Nu e mare lucru,
dar fă-mi onoarea asta!
- Colierul ăsta era… - Îl luăm.
Perfect.
Jacopo…
Mi-a plăcut să fim prieteni.
Deși, în adâncul inimii, îmi doream să ajungi cândva să mă vezi ca pe un tată.
Crezi că ai putea?
M-ai vedea ca pe un tată?
Da.
Doamne! Chiar credeam că o să mor.
Cum știi că e ultima ta suflare?
Am trecut noi și prin lucruri mai rele, domniță.
Ții minte când boneta ta de iarnă i-a dărâmat armura tatălui tău?
- Doamne, ce furios era! - Foarte furios.
Ai dreptate, Misia. Împreună, putem face orice.
Orice.
Misia?
Felul tău de a mă iubi…
Mă iubești orice aș face.
E cel mai mare dar.
E drăguț din partea mea, nu?
Nu te voi lăsa să pleci
cât voi trăi.
Mi-am dat seama că ăsta e adevărul gol-goluț.
Da.
Misia!
Vin mercenarii?
Da.
Atât ne-a fost?
Da.
- Parcă ziceai că nu pleci fără Misia. - A ales. N-o pot face să se răzgândească.
Vă rog, haideți să ne gândim la ceva ce ne-ar putea ajuta cu adevărat!
Arriguccio!
Ai găsit o sabie. Ne-ar putea fi de folos.
Ai avut dreptate.
Am încercat să mă predau unui mercenar de pe hol.
Și ce să vezi?
Am fost ucis.
Nu!
Nu.
Sirisco, nu te învinovăți!
Deși, evident…
Te rog, nu!
Te rog…
Nu!
Uite care e planul!
Te băgăm în butoiul ăsta,
îl închid bine și nu va ști nimeni că ești acolo.
- Bine? - Bine.
- Ai grijă la picioare! - Bine.
Hopa sus!
Le voi jura credință bărbaților de sus.
- Sunt o slujnică desăvârșită. - Așa e.
În loc să fiu slujnica ta, mă voi preface că sunt slujnica lor.
Iar în toiul nopții, când toți vor dormi,
o să cobor și o să te scot de aici.
Și vom fugi împreună acasă.
Misia!
Mulțumesc.
Poate îmi aduci și niște mâncare?
Sigur o să mi se facă foame.
Sigur, vicontesă.
- Bine. - Bine.
Bine.
Misia!
Ce m-aș face fără tine?
Nu vom afla niciodată.
Ce-ar fi să cânți un cântecel
ca să te liniștești și să treacă timpul?
Laleaua și mărul
Stăteau frumos pe câmpie
- Deodată, din puietul de dud - Deodată, din puietul de dud
- A zburat o ciocârlie - A zburat o ciocârlie
- Laleaua și mărul - Laleaua și mărul
- Stăteau frumos pe câmpie - …pe câmpie
Deodată, din puietul de dud
A zburat o ciocârlie
Ce mă fac fără tine?
Stăteau frumos pe câmpie
Deodată, din puietul de dud
A zburat o ciocârlie
Ne pot împiedica să trăim aici și ne pot împiedica să plecăm,
dar nu mă pot împiedica să ard vila din temelii.
O voi arde din temelii.
Cine mă urmează?
Vila nu va aparține nimănui.
Doar cadavrelor noastre!
Arzi!
Bine. O las aici.
Haideți!
A luat foc pivnița.
Dăm petrecere?
A fost ideea mea să dăm foc.
Nu putem rămâne aici.
Am putea lupta până la moarte. Pot fi conducătorul vostru.
Eu nu mă bag.
În afară de a lupta unii pentru alții…
pentru ce merită să mai luptăm aici?
Cred că pot să vă scot de aici.
Așa. Pune-o acolo!
Încă o tură!
Iubito…
Am nevoie de ajutorul tău.
Se pare că nu pot muri fără tine.
- Acum! - Haideți!
Haideți!
Grăbiți-vă!
Hai!
Excelența voastră!
Repede!
Grăbiți-vă!
Ciumă!
Înapoi! Ciumă!
- Ciumă! - Frate!
Adio, prietene!
Ciumă!
- Ciumă! - Ciumă!
Stratilia!
- Jacopo, ai grijă de ea! - Ciumă!
Ciumă!
Arcași!
- Ciumă! - Arcași!
Bine.
Jacopo!
Te salvez eu!
Jacopo! Nu!
Omorâți-i pe toți!
Haideți!
Credeam că va arde.
E din piatră.
Ce prostănac!
Îmi amintești de tatăl tău.
Doamne! Nu-mi vine să cred că am supraviețuit.
Dar trebuie să cred. Altfel, aș fi mort.
Un nou capitol!
- Credeam că ne întoarcem în satul vostru. - Nu, o să găsim alt loc.
- Să merg cu voi? - Nu.
Bine. Pa!
Sirisco!
Nu fi trist!
Cum ai zis și tu, am supraviețuit. Am reușit.
Da, am reușit.
- Chiar am reușit. - Da.
- Da.
Bine.
Am plâns cu toții în hohote.
Acum, să mergem! Ridicați-vă!
Ridică-te!
- Ridică-te, porumbițo! - Nu.
Ridică-te, porumbițo!
Bine ați venit! Asta e peștera mea și a Liciscăi.
Simțiți-vă ca acasă, dar feriți-vă de Vitrucchia cea rea!
- Cine e Vitrucchia? - E o vrăjitoare nocturnă.
- Vrăjitoare? - Da.
Vitrucchia, Vitrucchia Te-a blestemat diavolul
- Nu! - Vitrucchia, te-a blestemat diavolul
Vitrucchia, Vitrucchia Te-a blestemat diavolul
- Vitrucchia! - Vitrucchia
- Te-a blestemat diavolul - Vitrucchia!
Crezi că a supraviețuit?
Tata?
Da.
Sper că nu. Ar fi foarte supărat pe mine.
Ar trebui să aflăm.
Da.
Te iubesc…
deși n-aș vrea.
Eu te iubesc și mai mult.
Așa, pur și simplu.
Puteți să tăceți?
Giannello a încălecat-o pe Peronella cum încalecă armăsarul iapa.
Și s-a apucat cu sârg de treabă.
Misia!
Până la urmă, Giannello a câștigat două premii în acea zi.
Îmbrățișarea senzuală a soției meșterului
și o albie gratuită cum își dorise mereu.
- Excelent! - Bravo!
Excelent!
Sirisco, tu urmezi.
E greu de egalat.
Tindaro a murit.
Da, a murit.
Și Panfilo a murit.
A fost frumos că ne-a ajutat.
E trist să mori.
Așa e.
Și nu ai ce să-i faci.
Morții sau tristeții?
Niciuneia.
Ai putea… mânca o portocală.
- Poftim! Voi vreți? - Da.
- Ce mai ai? - Doar portocale.
- Vreau una. - Am multe.
- Mie nu mi-e foame acum. - Doamne!
Îmi dai și mie o felie?
Sirisco, zi-ne o poveste veselă!
Veselă? Mie mi s-a părut că Misia e destul de veselă.
Să vedem… Poate o poveste de dragoste?
- Vreți? - Da.
Da.
Acum ceva vreme, sătenii din Saluzzo i-au cerut marchizului lor,
care era un burlac convins,
să se căsătorească ca să aibă un moștenitor.
El nu era încântat de idee.
Dar a fost de acord cu o condiție.
Să își aleagă singur soția
și sătenii să respecte orice decizie ar fi luat.
Așa că s-a dus în sat și a ales cea mai frumoasă femeie,
care era și cea mai săracă.
- De ce? - Și…
- Încă n-am ajuns acolo. - Scuze!
Subtitrarea: George Georgescu