Okej, tittade ni?
Vi leker en lek.
-Jag säger: "Jag är grisen" och ni säger… -Rör inte hans ägg!
-Ja. -Rör inte hans ägg.
Högre, bönder.
Mer energi.
-Det är kul när man fattar. -Ja.
Gör rätt och stanna inom gränserna.
Nej, här. Arriguccio, du borde vara grisen.
-Ja! -Ja.
-Nej. Det är vänligt, men… -Kom nu.
Arriguccio, grisdags!
Arrigooch, du kommer att älska det här! Det här är verkligen nåt för dig.
Här, ta ägget. Kör!
-Jag är grisen. -Rör inte hans ägg!
-Hans ägg! -Rör inte hans ägg!
Arriguccio, du gör fel. Jag ska visa.
Du måste grymta. Och du måste jaga oss.
Ni ska ta mitt lilla ägg, för jag är grisen!
Rör inte hennes ägg!
-Du kan inte ta mig! -Äggis! Ni ska ta mitt lilla ägg!
-Du kan inte ta mig! -Ni ska ta ägget!
-Jag är grisen! -Rör inte hennes ägg!
Hallå!
Det är legoknektarna!
-Ta svärdet. -Soldater, samla er.
Villan för med sig en prövning.
-Men vi kan klara den. -Ja.
Legoknektarna tror att villan är befäst och bevakad.
Vi är befästa. Vi är bevakade.
-Ja. -Vi är en grupp idioter.
Vi har mycket till vår fördel, på den här kullen, med en pålitlig grind,
branta väggar, vatten, gott om mat
med mera.
Jag tror att vi kan hålla ut så länge…
…som fem år.
-Fem år! -Ja!
Sex år med viss kannibalism.
De kommer att ge sig av långt tidigare.
Mannar, fatta era vapen.
Mitt spjut är bara dekorativt.
Det ser bra ut.
Herregud. Det är Licisca.
Släpp in henne.
Ta den.
Har du sett legoknektarna? Hur många är de?
Aj!
Har du sett Pampinea?
Licisca, vänta!
Licisca, stanna.
-Licisca! -Bort från mig.
-Vart ska du? -Ut genom hordörren.
-De är vid grinden. -Tindaro säger att vi kan vänta ut dem.
Jaså, militärgeniet? Han har fel, men lycka till.
Okej.
Jag är hemsk, men…
Jag blir bättre, eller hur?
Jag är din syster.
Ja, jag vet att det inte har betytt något, men det gör det nu. Om du…
…bara ger mig en chans.
I hela mitt liv har jag haft
två dagar ifrån dig.
Dagen då jag knuffade dig från en bro, och nästa dag när jag kom hit
och männen gillade mig, och jag gjorde vad jag ville,
och alla behandlade mig som en människa.
Sedan stod du där i dörren och drog in mig i träldom igen.
Jag borde inte ha knuffat dig från bron.
Jag borde ha huggit huvudet av dig.
Nej, vänta.
Att bo här med dig har förändrat mig. Misia har förändrat mig.
Även om du har förändrats,
även om din lilla förälskelse…
Det är ingen förälskelse. Jag älskar henne.
Jag vill se dig älska nån annan än dig själv.
Käre Gud. Nej.
Licisca sa att de är vid grinden.
-Det är ett problem. -Nej.
Grinden har stått stadigt i mer än 200 år. Vi har gott om tid att koka oljan.
De har brutit igenom grinden!
-Sirisco! -Nej!
Där!
Herregud. De är minst 30 stycken, och de är långa.
Då så!
Vi intar andrapositionerna och tar kall olja!
Kall olja!
Här.
-Jag visste inte att du var så stark. -Tack.
Se på oss. Det är precis som jag drömde.
Knack, knack, mina vänner!
-Nej. -Herregud.
Nej. Vad i helvete?
Vänner?
Jag hade ju så roligt!
-Misia, lugna dig. -Vänner!
Jag har goda nyheter.
Jag har gjort upp med den här mannen och hans kamrater.
Han är ganska resonlig trots sitt hårda yttre.
Ni får komma in under vapenvilans flagg!
-Nej! Va? -Varför?
Lägg ner era vapen och vänta i tystnad…
Vad fan?
…medan vi sänker vårt vildsinta försvar.
Okej, det låter bra.
Sänk era vapen.
-Sänk era vapen. -Nej, hon dödar mig.
-Sänk era vapen! -Lägg ner dem!
Lägg dem på marken! På marken!
-De är nere. -Lägg ner dem!
-Nöjd? -Hon kommer att…
Fan också.
Helvete.
Gör er redo. Calandrino, till dörren.
Varför är du så stark?
Varsågod, Calandrino.
Äntligen.
Sirisco.
Tindaro.
Alla. Hej på er.
Det här är generalen för Ordningens lärjungar.
Han heter Eric,
vilket är jätteroligt.
Han kommer från Gallien.
Jag råkade stöta på honom och tänkte:
"Jag kan hjälpa mina vänner."
Allt vi behöver, och bokstavligt talat allt de begär
är min hemgift.
-Ska du säga du var du gömt den? -Ja. Ärligt talat…
Jag hade den med mig när jag blev utkastad…
Va? Hur?
Det spelar ingen roll. Poängen är att Licisca tog den från mig.
Om hon lämnar över den nu så klarar vi oss.
Pengar löser allt.
Licisca?
Hur är det med ögat?
-Min kära. -Jag hittar inte Jacopo.
Va? Han klarar sig, han är ett odjur.
-Är det min klänning? -Den är min nu.
-Hon ser fantastisk ut. -Tack.
-Du är en fenix. -Okej.
Fina, inte sant?
Okej. Säg till dem att de måste förlåta mig och låta mig behålla villan.
Eric…
Om du är så vänlig.
Säg bara att villan är min, så kan vi ta farväl.
Jag trodde att Villa Santa hade ett starkt försvar.
Jag trodde att ni var starka.
Jag bryter vårt avtal och tar villan för min ordens skull.
Mina mannar ska samla ihop rikedomarna som har korrumperat er,
och sedan döda er alla.
Eric!
-Det var inte så vi sa. -Nej, det var det inte.
Låt helvetet bryta lös!
Arriguccio! Nej!
-Nej! -Jacopo!
-Villan är min, inte din! -Jacopo, backa!
-Du är min bästa vän. -Kom.
Du ska inte ha en sån!
Möt mig!
Möt Medusas blick!
Nej!
Rustningen kan nog vara en förfalskning.
-Calandrino! -Herregud!
Håll mitt vin.
Du ska dö!
Herregud.
Vadå? Inga applåder?
-Det där var otroligt. -Ja!
Otroligt.
Vi gjorde det.
-Ja! -Det må jag säga.
-Det var otroligt. -Tack.
Hurra!
Är jag död?
Ni måste medge att jag…
Jag försökte verkligen att hjälpa till, eller hur?
Lever jag fortfarande? Aj.
Du gav henne hemgiften, inte sant?
Inte sant?
Vad skulle jag göra? Låta henne svälta?
Det är hennes hemgift. Jag trodde att du skulle förstå, du är ju rik.
Hon tvingade dig att döda nån.
Ni hörde. Hon slöt ett avtal för att rädda oss.
-Hon är smart… -Hon har dig i sitt grepp.
Du kommer väl aldrig att sluta älska henne?
Licisca hatar mig.
Du borde hata Pampinea. Varför hatar du inte Pampinea?
Du har tillbringat en månad som tjänare och tror att du har förändrats.
Men nej.
Du ser bara en sida i taget av någon. Ingen bakgrund.
Kärleken har mer än en dimension.
Kärleken har långa klor.
Men det vet du ingenting om, eller hur?
Nog med kvinnoprat. Vi måste tala med fienden.
Det som finns kvar av dem.
-Tyst med dig. -Nej, jag är redo för strid.
Sluta prata.
Du är fantastisk. Du är en soldat.
-Tyst. -Se på oss. Jag är redo för mer.
Vi borde älska senare.
-Lägg av. -Nej, nu vet alla.
Jag glömde trumpeten.
Lystring, legoknektar.
Snälla, lyssna.
Ni drivs av girighet och ondska,
men jag har goda nyheter.
Ni kan lätta på er börda idag. Det finns ingen anledning att strida.
Vi är alla jämlikar på denna vackra planet.
Eric är död!
Jag högg ihjäl honom.
Och ni ska få samma behandling om ni stannar kvar.
Hugg. Huggelihugg.
Legoknektar!
Jag, Tindaro,
köper era tjänster med detta.
Er första uppgift är att lyda varje order
från villans rättmätiga ägare, Stratilia.
Hon skall vara er drottning.
Stratilia, kom! Låt dem se din skönhet.
Beskåda hennes skönhet.
Försvinn.
-Försvinn, sa jag. -Försvinn!
-Ni kan inte besegra oss. -Ja!
Döda dem!
De tänker på saken.
-Mår du bra? -Ja.
Tack, jag mår toppen.
Klingan rispade bara lungan, så jag är nog i toppform igen imorgon.
Jag har två lungor.
Varför skrattar du? Vad är det för fel på dig?
Jag…
Kom igen!
Mer!
Kom igen, era jävlar!
Murbräckan.
-Vi kommer in! -Ett ökänt krigsredskap.
Eller så har de en jätte.
-Nästan igenom! -Vi misslyckades.
Mina vänner,
många militära ledare genom historien har haft äran att leverera det budskap
som jag ska ge till er.
-Seger. -Vi gjorde det.
Vi kommer att dö.
Jag påminner om att böner sällan hjälper och faktiskt ofta förargar ödesgudarna
som har jobbat så hårt för att arrangera intressanta dödsfall.
Reträtt är vårt enda alternativ.
Vi gömmer oss där nere medan de plundrar våra rikedomar,
och kämpar oss igenom de få minuter som återstår av våra liv.
Vi flyr modigt tillsammans.
Ett, två, tre!
-Panfilo? -Ja, min kära?
-Vad gör du? -Jag vill stanna här och se det.
-Är du inte rädd? -Ser jag rädd ut?
Faller jag för dig?
Jag behöver en paus.
Det går inte. Jag är gift.
Okej.
Stratilia, ditåt.
-Den här vägen. -Va?
Den vägen.
Den här vägen.
Skynda på.
Licisca eller Filomena?
Herregud.
Du är liten…
…som en orm.
Tack så mycket.
Min mamma fick plats på vår bebådelsedagsbricka.
-Frid över hennes minne. Filomena! -Va?
Förlåt att jag misstrodde dig när du sa att du inte var en tjänare.
Jag ser det nu, förstås. Det är faktiskt ganska uppenbart.
Du har en viss skönhet, inte sant?
Något en tjänare aldrig skulle ha.
Som Misia?
Precis!
Vi kan hjälpa varandra, Filomena!
Sluta!
Jag har bajsjuveler.
Mina damer, sluta!
Sluta!
Tack och lov. Precis den jag behövde.
Vi kunde ha gett oss av. Vi hade en chans.
Finn tröst i att Jacopo är en stark pojke.
Blir han föräldralös kan de ha honom som barnsoldat.
Tack.
Jag trodde att de usla bönderna kunde försvara oss.
-Jag förledde oss. -Nej, vi var på väg.
Men jag vände om för att göra anspråk på villan.
-En sådan arrogans. -Inte arrogans. Rättvisa.
Rättvisa. Villan är hans.
Klandra inte dig själv för att det kommer monster som ska stjäla den.
Det förargar mig att du tror att du har gjort fel.
-Jag har svikit min son. -Nej.
Du har gett honom allt.
Mest av allt kärlek.
Han är välsignad.
Förstår du det, Jacopo?
Du är välsignad.
Här.
Upp med dig. Ta den här, sätt på dig den.
Hjälp honom att ta på den.
Du är generalen nu. Så där.
Det ser fånigt ut, ta av den. Den behövs inte. Det går bra utan.
Okej?
-Det är inte pesten, bara ett sticksår. -Man vet aldrig.
Sök igenom rummen. Ta allt av värde.
Döda alla ni ser.
De är syndare.
Vilken lättnad att se dig.
Vilken lättnad att få se er, vicomtesse.
-Jag trodde att du hatade mig. -Det kan jag aldrig göra.
Filomena, alltså? Hon är…
-Hon är vacker. -Ja, det är hon.
Är ni ihop?
Ja, jag hoppas det.
Mår ni bra, vicomtesse?
Jag åt något som magen inte tycker om.
Gå.
Han älskade inte bara bin, han respekterade dem.
Calandrino var en fin man.
Jag såg fram emot att ni skulle bli vänner.
Ni skulle få honom att krypa ur sitt skal.
-Fan ta dessa män! Herregud! -Tyst, de kan höra.
Jag bryr mig inte.
Vi ska lista ut ett sätt att besegra dem. Här och nu.
Hitta på något. Tänk efter, vem har en idé?
-En idé kan vara att ge upp. -Vi börjar inte med det.
Vad har vi för val, min vän? Alla vill leva.
På sitt eget vis.
Det är bättre att dö än att slicka deras stövlar.
Inget mer stövelslickande!
Det är inte stolthet som gjort att vi överlevt hittills.
Det kanske är dags att ge stoltheten en chans, min vän.
Då så, vem har en idé?
Vem har en idé? Seså.
Vi kanske kan lura dem.
Vi kan lura iväg dem någonstans. Det är en bra början. Ja!
Mer. Fortsätt så, kom igen.
Vi låtsas vara döda och sedan hugger vi dem.
Ja! Nu börjar det likna något.
Sitt ner. Låt mig se era dödsminer.
Spela döda, allihop.
Nej, det ska vi inte göra. Det var en dålig idé.
Vi gjorde framsteg. Vi kan klara det här tillsammans.
Vi kan låtsas vara monster.
Va?
Ta med dig en man.
Vad gör han?
De är livrädda för pesten.
Den är ingen favorit.
Neifile var min favorit.
Hon var rolig.
Hon var jätterolig.
Sen dog hon. Inte så kul längre.
Är det här sorg?
Antingen frihet eller galenskap.
Hur som helst så är det
en djup känsla i mig.
Jag känner mig också ganska fri.
-Obunden. -Ja. Det är logiskt.
Vi kommer att dö snart.
Man får lust att satsa allt på det sista slaget.
Vill du dö?
Vill du inte vara fri?
Vad finns här för dig?
Nej!
Släpp!
Nu räcker det med rikedomar.
-Nej! -Var är damerna?
-Var det Filomena? -Det låter så.
Va? Tror du att hon överlever?
-Jag hade inte tänkt på det. -Börja inte nu.
Ja.
-Vad har du här? -En gris.
-Kan du hjälpa mig ner? -Till er tjänst.
Men…
…du kan ge dig av.
Ingen vaktar dörren.
Du vill väl komma iväg?
Befria dig från henne.
Gå och var en dam.
Eller en hora. Eller en gatuclown.
Eller vem du vill.
När allt kommer omkring
är kärlek en börda.
Jag ska rädda henne.
Jag förstår.
När blev Panfilo fantastisk?
Kom in.
Ser du inte? Det är ingen idé…
Jag är grisen!
Ja!
Rör inte mitt ägg!
Rör det inte!
Var är grisen?
En till dig. Jag är grisen!
Rör inte mitt ägg.
Kärlek är en börda.
En till honom och en till honom.
Hjälp!
Licisca, du räddade mig igen.
Ja, din dumma hagga. Kärleken har långa klor.
Jag tror att det här kan vara slutet.
-Tindaro? -Ja?
Vi har gått igenom så mycket de senaste dagarna.
Du älskar inte mig.
Min kärlek kräver inte din kärlek.
Du vet inget om mig.
-Jag känner dig nog bättre än de flesta. -Kanske, men…
Jag vet att du har fått lite
och förlorat mycket.
Stämmer det?
Ja.
Jag ber dig bara…
…att låta mig ge dig det jag kan, det jag har.
Det är inte mycket nu,
men gör mig den äran.
-Halsbandet var… -Vi tar det.
Toppen.
Jacopo…
Det var fint att vara din vän.
Men i hemlighet önskade jag att du en dag skulle se mig som en far.
Skulle du göra det?
Skulle du se mig som en far?
Ja.
Jag trodde verkligen att jag skulle dö.
Hur vet man när det är ens sista andetag?
Vi har varit i värre knipor, ers nåd.
Minns ni när er vintermössa puttade ner er fars klädskåp?
-Kära nån, han blev så arg. -Så arg.
Du har rätt, Misia. Tillsammans klarar vi allt.
Vad som helst.
-Misia? -Ja?
Din kärlek till mig… Du älskar mig vad jag än gör.
Det är den största gåvan.
Det är fint av mig, eller hur?
Jag släpper dig aldrig
så länge jag lever.
Jag har insett att det är den sanna sanningen.
Ja.
Misia.
-Kommer de? -Ja.
Är det här slutet?
Ja.
Du skulle väl inte åka utan Misia?
Hon har valt. Jag kan inte ändra på det.
Kan vi komma på en idé som faktiskt är bra? Snälla?
Arriguccio, du hittade ett svärd. Bra, det kan vara till nytta.
Du hade rätt.
Jag försökte överlämna mig
till en legoknekt i korridoren.
Och vet du vad?
Jag blev mördad.
Nej.
Sirisco, klandra inte dig själv.
Men det är uppenbarligen…
Nej, snälla…
Snälla du.
Nej.
Så här lyder planen. Vi stoppar er i den här tunnan
och jag förseglar den, så vet de inte att ni är däri.
-Okej? -Ja.
-Akta fötterna. -Ja.
Upp.
Jag ska svära trohet till männen där uppe.
-Jag är en tjänare av naturen. -Ja, det är du.
Jag ska låtsas vara deras tjänare istället för er.
Och när det är tyst och stilla, mitt i natten,
kommer jag ner hit och släpper ut er.
-Sedan beger vi oss hemåt, tillsammans. -Misia.
Tack.
Då kanske du kan ta med lite mat? Jag blir säkert hungrig här inne.
Absolut, vicomtesse.
-Då så. -Då så.
Då så.
Misia?
Vad skulle jag göra utan dig?
Det får vi aldrig veta.
Ni kan väl sjunga en liten visa
för att lugna er och fördriva tiden?
Tulpanen och äppelträdet
Stod fridfulla på ängen
-Upp från mullbärsbusken -Upp från mullbärsbusken
-Flög en liten sparv -Flög en liten sparv
-Tulpanen och äppelträdet -Tulpanen och…
-Stod fridfulla på ängen -…på ängen
Upp från mullbärsbusken
Flög en liten sparv
Vad ska jag göra utan er?
Stod fridfulla på ängen
Upp från mullbärsbusken
Flög en liten sparv
De kan hindra oss från att bo här och de kan hindra oss från att gå…
…men de kan inte hindra mig från att bränna ner stället.
Jag ska bränna ner stället.
Vem är med mig?
Ingen ska få villan.
Ingen förutom våra lik!
Brinn!
Jag lämnar den här.
Kom!
Det brinner i källaren.
-Ska vi ha fest? -Det var min idé att bränna ner stället!
-Vi kan inte stanna här. -Vi kan strida till döden.
-Jag kan leda oss i strid. -Jag är inte så sugen.
Förutom varandra…
…vad slåss vi egentligen för här?
Jag tror att jag kan få ut er härifrån.
Här. Lägg det där.
Vi tar en vända till.
Min älskade…
Jag behöver din hjälp.
Jag verkar inte kunna dö utan dig.
Hallå!
-Nu! -Gå!
Framåt!
Skynda på!
Framåt!
Ers nåd!
Skynda på!
Pesten!
Retirera! Pesten!
-Pesten! -Broder.
Farväl, min vän.
Pesten!
-Pesten! -Pesten!
Stratilia!
Jacopo. Ta hand om henne.
Pesten!
Pesten! Bågskyttar!
-Pesten! -Bågskyttar!
Okej då.
-Jacopo! -Jag ska rädda dig!
Jacopo! Nej!
Döda dem alla!
Kom! Sätt fart!
Jag trodde att den skulle brinna.
Den är gjord av sten.
Idiot.
Du påminner om din far.
Jag fattar inte att vi överlevde.
Men jag måste tro, annars vore jag död.
Nytt kapitel!
Vänta.
-Skulle vi inte tillbaka till er by? -Nej, vi ska hitta nåt nytt.
-Ska jag följa med? -Nej.
Okej. Hejdå.
Sirisco. Var inte ledsen.
Det är som du sa. Vi överlevde.
Vi gjorde det.
Ja, vi gjorde det.
Vi gjorde det.
-Vi gjorde det. -Ja.
-Ja.
Okej.
Alla har fått gråta ut ordentligt.
Kom nu så går vi.
Upp med er.
-Upp med dig, min duva. -Nej.
Upp, min duva!
Välkomna. Det här är min och Liciscas grotta.
Allt vårt är ert, men se upp för vrickade Vitrucchia.
-Vem är Vitrucchia? -Hon är en natthäxa.
-Natthäxa? -Ja.
Vitrucchia, Vitrucchia, djävulen förbannade ditt namn
-Nej. -Vitrucchia…
Vitrucchia, Vitrucchia, djävulen förbannade ditt namn
-Vitrucchia! -Vitrucchia, Vitrucchia…
Vitrucchia!
Tror du att han överlevde?
Pappa?
Ja.
Hoppas inte. Han skulle vara så arg.
Vi borde ta reda på det.
Ja.
Jag älskar dig…
…mot min vilja.
Jag älskar dig mer,
trots ingenting.
Kan ni hålla klaffen?
Sedan besteg Giannello Peronella som en hingst bestiger ett sto.
Han satte igång med att slutföra uppgiften.
Misia!
I slutändan fick Giannello två belöningar den dagen.
Den amorösa omfamningen av rörmokarens hustru,
och ett gratis badkar som han alltid drömt om.
-Mycket bra. -Bravo.
Mycket bra.
Din tur, Sirisco.
Det är svårslaget.
Tindaro dog.
Ja, det stämmer.
Panfilo också.
Det var fint gjort av Panfilo.
Döden är sorglig.
Ja, det är den.
Man kan inte göra något åt den.
Döden eller sorgen?
Båda.
Man kan äta en apelsin.
-Så där. Vill ni ha? -Ge hit.
-Vad har du mer? -Mest apelsiner.
Jag tar en apelsin.
-Nej, jag är inte hungrig just nu. -Herregud.
Kan jag få lite av din?
Sirisco. Berätta en rolig historia.
Rolig? Jag tyckte att Misias var rolig.
Få se… Kanske en kärlekshistoria?
-Vill ni höra en sån? -Ja.
Ja.
För en tid sedan bad byborna i Saluzzo sin markis,
en hängiven ungkarl, att gifta sig i hopp om att få en arvinge.
Han var inte så förtjust i idén, men han gick med på den på ett villkor.
Att han fick välja sin hustru
och att byborna skulle godta vilket val han än gjorde.
Så han åkte till byn och valde den vackraste kvinnan,
men hon var också den fattigaste.
-Varför? -Så…
-Jag kommer till det. -Förlåt.
Undertexter: Lisbeth Pekkari