AZ ELŐZŐ RÉSZEKBEN
Ha Teherán követte el, a poklok tüzét zúdítom rájuk.
Nagyon sok függ attól, hogy szerintünk ezt Irán csinálta-e,
vagy valaki más.
Hallel kapcsolatban rohadtul biztosra kell mennünk.
- Önök válnak. - Dehogyis.
A nagykövet szerint a házasságuknak vége.
Maga volt már nős?
Volt egy hívás aznap egy eldobható mobilról.
Felhívtam Niccolót. Ő meg Shahint. Ennyi.
- Tényleg? - Igen.
A férjem kiszökött, felhívta Iránt, aztán hazudott nekem?
Elrabolták a férjemet, és lefújtak egy támadást.
Ne Iránt vádolja a miniszterelnök!
Nem Irán volt.
A Downing Street nem von vissza semmit.
Ha aggódik, javaslom, beszéljen Rayburn elnökkel,
akinek nagy a befolyása a miniszterelnökre.
Amint vége az ebédnek, felszállsz egy gépre, és eltűnsz innen!
Teljesen összezavarsz.
Kurvára nem megy a munka, ha 100 mérföldnél közelebb vagy hozzám.
Le fog mondani az alelnök. Téged akarnak a helyére.
Nem válhatsz el.
A DIPLOMATA
Köszönöm, fiúk.
AMERIKAI EGYESÜLT ÁLLAMOK
Wyler nagykövet asszony! Többet lát, mint szerette volna.
Rossz pénz kurvára nem vész el.
- Üdv az őshazában, uram! - Igen.
- Jól néz ki. - Mert letiltottak a szénhidrátról.
- Bevált. - Inkább a halál.
Asszonyom! Menni fog.
Sharon! Merre van a mellékhelyiség?
Elnézést. Megmutathatom, elnök úr? Erre parancsoljon.
- Tíz perc, és itt a miniszterelnök. - Remek.
Mi vagyunk az első vendégek?
Kész rémálom lehetünk.
Megmondtam neki.
- Most? - Ideje volt.
- Tényleg? - Talán hiba volt.
- Üdv Winfieldben! - Van ideje átgondolni.
Szerepel a kiválasztottak között, de ez nem kötelezi semmire.
- Megmondtam neki. - Most.
Na ne! Komolyan?
Töröljék a sajtótájékoztatót! Ebédelhet, de semmi fotózás, aztán…
- Le akar feküdni? - A pokoltüzes szöveg.
Nicol Trowbridge megütötte vele a főnyereményt.
Az elnök mellett állva újra el fogja mondani.
- Rendben. - Ez aztán a szép mellékhelyiség!
Elnök úr!
A nagykövet asszony lemondaná a sajtótájékoztatót.
Attól tart, hogy támogatásnak tűnhet.
Egy katonai akcióhoz Teherán ellen.
Nem MIG-eket küldök neki.
Megtámadták a hajóját.
Jövök, és odaállok mellé.
Uram, a sajtó elevenen felfalja,
- míg a miniszterelnök a Bibliából idéz. - És ha nem válaszolunk kérdésekre?
- Elég a látvány. - A látvány sincs rendben.
A brit kormány szerint Irán tette.
- Nem törődnek a cáfolattal. - Miért is törődnének?
Fotókkal rendelkezünk egy iráni kikötőből induló iráni hajóról.
- Mi van a másik oldalon? Egy ember? - Egy meggyőző ember.
Nem gyűjtenek bizonyítékokat. Azt mondják, Irán tette.
- De nem Irán volt. - A meggyőző ember miatt?
- Igen. - Maga túl sokat tölt a négy fal között.
Menjünk!
Hal?
Uram…
Én vagyok az.
Az az ember.
Elraboltak.
Először is, csak félrevonták.
Elraboltak, és telefonon beszéltem az iráni külügyminiszter-helyettessel.
A kurva életbe!
A saját fejével játszik. Meg a feleségéével és a gyerekeiével.
Öt van neki. Nem ők tették.
- Hadd rázzam meg a kezét! - A barátom az illető.
- Nem Irán volt. Nagy megkönnyebbülés! - A briteket nem hatotta meg.
- Szóljanak, hogy Hal Wyler a forrás! - Mondta. A külügyminiszternek.
- Dennisonnak? - Nem sokat számított.
Nézzük meg, nem az oroszok voltak-e, Szaúd-Arábia
vagy valami tengeri akna.
- Trowbridge nem ereszti el Iránt. - Le kellett volna ezt mondanunk.
Kate kérte a külügyminisztert, hogy mondja le.
- Nem akarta. Tudta, hogy én voltam. - Ezt a haragtartó embert!
Szerinte miattam nincs béke a Közel-Keleten.
- Nem ez a lényeg. - Hízelgő.
A miniszter akkor logikusan döntött.
A külügy és a CIA nem adhat ki
feldolgozatlan információkat az elnöknek. Korábban már pórul jártak emiatt.
Negyven kamera lesz itt, és a miniszterelnök elkattant.
Ön nem állhat oda mellé.
Wyler nagykövet asszony, itt a miniszterelnök.
Miért nem csináljuk ezt gyakrabban?
Ha egy óra múlva lepasszolhatjuk magát, örömmel.
- Beszélhetünk? - Hogyne.
Légyszi!
Uraim!
Három fogás.
Könnyű, de nagyon sok.
A sajtótájékoztatóval talán túllövünk a célon.
A sajtótájékoztató a cél.
Az elnöknek nem tetszik.
A miniszterelnöknek pedig a 41 halott. Egy-egy.
- Két napja volt árnyalni a kijelentést. - Nem az árnyalás tette miniszterelnökké.
Bármi.
Nem Teheránra értettem a pokol tüzét. Hanem csak valakire.
Nem tudjuk, ki volt az, de igyekszünk kideríteni.
Igaza van.
Jól hangzik.
Fotózhatják az ebédet.
Olyan, mintha egy 12 fős delegáció savazná a miniszterelnököt.
Tárgyalás ebéd után a nappaliban, egy kanapén?
- Nem. - Egyenlőnek tűnnének.
Alacsony, és törpének néz ki egy kanapén.
- Ha ketten vacsoráznának… - Az lehordásnak látszik.
Mindenkit kiküldtek, hogy a főnököm a maga főnöke orrára koppintson.
Szerintem kajáljunk. Ön is biztos farkaséhes.
- Még alkudoznak. - Jelez a pocakom.
A hivatalos vacsorák előtt mindig ettem egy szendvicset.
Úgy nem rohamoztam meg az asztalt.
Nem is rossz ötlet.
Frances!
Uram?
- Ha csak ketten lennének… - Igen?
És ha az elnök biztos benne, hogy nem Irán volt…
- Nem „ha”. Biztos benne. - Szeretném befejezni.
Bocsánat.
Ha az elnök biztos benne, hogy nem Irán volt,
akkor egy kétfős ebédnél
- meggyőzheti a miniszterelnököt. - Pontosan.
Meggyőzheti, hogy mindannyiunknak jobb, ha higgadtan átgondoljuk.
Igen.
- Amit tegnap kértem öntől. - Nem vagyok az Egyesült Államok elnöke.
- Egyetértünk. - Ő meggyőzőbb nálam.
Főleg, ha ön meg sem próbálja. Ez jó lesz. Szerintem jó. Ugye?
Mi volna, ha csak ők ketten lennének?
- És én. - Vagy csak ők ketten.
- William Rayburn szöveg és stáb nélkül? - Tudom…
Ő és Pokol Nicol traccsol?
- Vagy esetleg… - Borzasztó ötlet.
Alelnöknek ajánlottak. Ez a rossz ötletek napja.
Megnyugszunk.
- És? - Figyeljük, mi lesz a gondolat vége.
Lehetőség Rayburnnek, hogy szép lassan elmagyarázza Trowbridge-nek,
miért meggyőzőbb egy hiteles háttércsatorna embere,
mint egy homályos drónfelvétel egy iráni hajóról.
Értem a logikát. Csak nem értek vele egyet.
Ez volt a legkevésbé rossz ötlet. Rábólintottam.
Köszönöm.
Imádta az angol nyelvet. A szólásokat. A nyelv költőiségét.
Mindennap tanítottam neki egy kifejezést.
Mielőtt eljöttem Zágrábból, azt mondtam neki:
„Pasha, olyanok voltunk, akár a testvérek, és bár ritkán fogunk találkozni,
azért hébe-hóba összefutunk majd.”
Másnap a palotában Pasha azt mondja az elnöknek:
„Hal Wyler itt hagy minket.
De nem gond, mert télen majd összefutunk.”
Télen?
- Hóban. - Hébe-hóba.
Egy igazi költő!
Hébe-hóba.
- Barátom hóban-rosszban. - Ez rohadt jó!
- Katherine! - Ajaj!
Így hívja magát, ha szigorú tanárnénisen néz?
Az ebéd tálalva.
Végre.
- Találkoztam John Gage-dzsel. Ismeri? - Ne!
A kurva anyját!
- Elnézést. A jó kurva anyját! - Igen.
- Kezdem én is így látni. - 2003-ban neokonzervatív volt.
Most elszigetelődéspárti.
Ha nem tetszik az értékrendje, elég öt percet várni.
Miniszterelnök úr!
Na, tessék.
- Fontos üzenet. - Természetesen.
Trowbridge nem ismételheti meg az irános szöveget.
- Aha. - Nem ők voltak.
- Aha. - Ne aházz nekem!
Kövekkel dobálják az iráni nagykövetséget.
Odahaza félautomata fegyverekkel vonulnának oda.
Tökéletes pillanat egy kis amerikai álszenteskedésre.
- Minek töröm magam? - A fél italom a szalonban maradt.
Kér egy másikat, uram?
Védjük a bolygót, ne pazaroljunk! Ha kidobom,
a radikális háziasszonyok rám gyújtják a házat!
Bocsánat, uram, a helyettese szeretné, ha…
Tudják, mikor tárgyalt utoljára az elnök négyszemközt?
- Nem. - Én sem.
A védelmi miniszter ki fog akadni. Keressék meg Liebert!
Ha szeretne beszélni a nagykövet asszonnyal az alelnökségről…
ez most nem is olyan rossz pillanat rá.
Grace Penn megtudta, hogy a férje lenyúlt egy 6,3 millió dolláros NIH-támogatást.
Megpróbáltuk eltitkolni,
de egy szorgalmas oknyomozó a Wall Street Journalnél
összerakja a sztorit, és akkor Penn-nek annyi.
A lehetséges utódok listája nagyon rövid.
Négy, papíron teljesen egyforma képviselőnő szerepel rajta,
akik mind ölni tudnának a posztért. Az elnöki széket vennék célba.
És ez igencsak elkedvetleníti az elnököt.
Maga egyértelműen nem tud kampányolni,
de a vezetéssel megbirkózik még ágyútűzben is,
ami sokban hasonlít egy beszélgetéshez az amerikai kongresszusban.
Könnyen meglehet, hogy ön egy alkalmas jelölt,
aki segítheti az elnök örökségépítését az Óperencián túl. Otthon nem teheti,
a Washingtonban eluralkodott végletes széthúzást tekintve.
A legrosszabb lánykérés, amit valaha hallottam.
Bocsánat.
Miss Park keresi, ki tudna jönni?
Örömmel.
Van ötleted, hogy egy eldugott észak-iraki CIA-bázisról
miért kérnek infót az NSA-től londoni mobilhívásokról?
Nem tudom.
- A nagykövet asszony kért NSA-keresést? - Nem.
Bármit a SIGINT-től? Vagy a GCHQ-tól?
Elárulod, miről beszélsz?
A kérés Carole Langettitől jött.
A CIA elemzője Irakban, Kate Wylerrel dolgozott Bagdadban.
Hírszerzési csomagot rendelt a GCHQ-tól.
- Nem szokványos? - Nem.
Miért rágta a fülemet a nagykövet asszony, hogy ellenőrizzem
- a férjétől kapott infót? - Most jött, óvatos akar lenni.
Tegnap letámadta a külügyminisztert. Az óvatosság?
- Nem örültem neki. - Az én munkámmal óvatoskodik.
- A sajátjával nem. - Ugyanazt csináljuk.
Mindig. Ismerünk embereket külföldön. Szívességeket kérünk tőlük.
Hat hónap, az rengeteg idő.
Ha kitudódik, mindenből híján leszünk.
Üdv!
Jó kis nap, mi?
- Eidra beszélni szeretne önnel. - Ő melyik is?
A CIA-s.
Ha befejezte.
Maga tudott róla.
Az alelnökről? Igen.
Azt, hogy elmegy, vagy hogy jelölnek a helyére?
Mindkettőt.
Más is tud többet itt az életemről, mint én?
Nem hinném.
Egy maroknyian Washingtonban.
Öten.
Tényleg egymaroknyi.
Mozgalmas volt a pár nap, mióta megjött.
Az USA és az Egyesült Királyság közötti hírszerzésről szóló bevezetőm
nem került be az ön naptárába.
- Biztosan sort kerítünk rá. - Egyedi a kapcsolat.
Szinte mindent megosztunk velük. Többet, mint a többi országgal.
Nem kémkedünk utánuk, ők sem utánunk.
Az MI6 és a CIA megosztják az adatokat, közös akcióink vannak.
Az NSA és a GCHQ közös eszközöket használ.
Van egy irányítórendszer az NSA és a GCHQ közötti információcseréhez.
Teszlek Süvegnek hívják.
- Mint a Harry Potterben. - Aranyos.
Amikor ön információkat kér az észak-iraki barátnőjétől,
aki adatokat hív le a GCHQ-tól egy londoni célpontra vonatkozóan,
az MI6 figyelmeztetést kap a Teszlek Süvegből.
És az MI6 nem érti,
ugyanis ha a londoni CIA kér valamit a GCHQ-tól, akkor szólunk nekik.
Így most az MI6 tudni szeretné, eltitkolok-e előlük valamit,
amire nehéz válaszolni, mert persze, köztünk szólva,
van jó pár dolog, amit nem kötök az orrukra.
Ezeket a dolgokat nem könnyű kezelni. Főleg, ha nem is ismerem őket.
Sajnálom.
- Fordulhatott volna hozzám. - Megtettem.
Kíváncsi kacsaként kezelt.
- Ha nem bízik bennem… - Bízom magában.
Biztos, hogy nem.
A férjemben nem bízom.
Az rosszabb, mi?
- Beavat a történetbe? - Nem szeretném.
Hal kereste meg Shahint.
Nem fordítva.
Ő kezdte.
Utálja az ötleteket.
Kedvelte Grace Pennt, nem akar mást.
De kell valaki. Előbb-utóbb muszáj lesz választani.
Igen. Menjen!
Ez mi volt?
Só.
- Sót kér az elnök. - Ha ő hallana valamit…
valami érdemit…
Néha az elnök odamotyog egy kérdést, például:
„Mi az, hogy 'csecsebecse'?”
Mert országonként teljesen mást jelenthet.
Oké.
Kár a gőzért.
- Az alelnökség. - Szerintem rábeszélted.
- Nem kéne hozzá rábeszélés. - Megpróbálhatná újra lelkesebben.
- Ezután a fiaskó után? - Maga akart hatékony nőt.
Meggondoltam magam.
Uram?
A nagykövet asszony várja önt Miss Parkkal.
A könyvtárban.
Irán átvitt egy gyalogos zászlóaljat a pakisztáni határról a tengerpartra.
Istenem!
Egyetlen hívás volt, egy olasz kapcsolat.
És az az ország diplomáciai kapcsolatban áll Iránnal.
Megüzentem a kapcsolatommal Shahinnak, hogy Londonban vagyok.
Amit egy újságból is megtudhatott volna.
Nem onnan tudta meg.
Felajánlkoztál, és hazudtál róla.
Senkivel sem lehet igazolni a sztorit, egyetlen forrás van.
Ez az egész csak a neved miatt erős,
és amint kiderül, hogy egy hazug disznó vagy,
aláásod a hírszerzési információt.
Én lennék a legelső
titkos kapcsolatfelvevő, aki nem jelenti a forrásait?
Nem vagy a titkosszolgálatok tagja.
- Nem az amerikai kormányának dolgozol. - Ha jól fogadják…
De ha valaki meg akar szívatni, mint a külügyminiszter, aki utál,
akkor a 951. paragrafus megsértéséért tíz évet is kaphatsz.
Még Ganon sem akar tíz évre lecsukni.
- De én igen. - Ön kimehetne.
- Abbahagyom. - Megleszünk maga nélkül.
Nem, csak… Nehéz napja volt. Hadd maradjon!
Oké, ez új nekem. Mindkettőjük egyszerre. Jobban örülnék kevesebbnek.
Abbahagyom. Elnézést.
A nagykövet asszonynak igaza van.
Az, hogy ön lépett kapcsolatba Shahinnal, módosít az értékelésen.
Igen.
Egyedül az ön sztorijával tudjuk visszafordítani a helyzetet,
ami kezd gyorsan elmérgesedni. Jó lenne, ha igaz lenne.
Segítek.
Írja le, mit beszélt a tárgyalópartnerével és a miniszterhelyettessel!
Bérgyilkos volt. A tárgyalópartnerem.
A papírra.
- Nem akarja felvenni? - Nem.
Oké.
Maga megpróbálta elmondani nekem tegnap. Jó párszor.
Igen.
Nagyon sajnálom.
Asszonyom, kávéznak az urak.
Rendben.
…drónmegfigyelést kérek, te…
Most fejezik be.
Szólok a védelmi miniszternek, hogy hívja fel.
Jó, köszönöm.
- Kávéznak. Már nem tart sokáig. - Teáznak, nem?
Kávé. És nem valami jó, ha tudni szeretné.
- Ő kérte? - Ki?
- Az elnök rendelt kávét? - Nem tudom, kávét szolgáltak fel.
- A kurva életbe! Andrew! - Mi a baj?
Nem ihat kávét, szívritmuszavara lesz.
Titokban csinálja. Kávé.
- Hívjunk orvost? - Na, mit mondtam?
- Uram, azt tegye le! - Látja?
- Elképesztő. - Ugye?
Ez tea.
Hihetetlen.
A kardiológusom fél, hogy elpatkolok, míg ő kezel.
- Mennyi mindent nem fogyaszthatok! - Ez komoly dolog.
Rendeltem egy kávét Madridban, egy 400 éves porcelánizében hozták ki,
amit a kínaiaktól nyúltak le 1882-ben.
A doki kiverte a kezemből, a csészének annyi.
Hihetetlen. Az enyéim csak akkor mozdulnának meg, ha elütnék egy gyereket.
- Csak mert szeretlek. - Nem kell a szereteted.
Teherán gyalogságot küldött a parthoz.
Trowbridge leszáll Iránról, amint visszatértek az övéi.
Odaküldünk egy anyahajóegységet, Bahreinbe visszük őket.
Süllyed a hajó.
- Ott van. Látja? - Mit is kell néznem?
A boszorkányok a skót királynak: „Legyőzve nem lesz,
míg csak a Birnámi-erdő nem mozdul maga.” Macbeth.
A színmű.
Egy ravasz winfieldi kertgondnok tudta, hogy Barbara Hutton imádja ezt a darabot.
Lenyisszantott egy gallyat az utolsó birnami tölgyről, és elültette a kertben.
Azt mondta, „süllyed”?
- Süllyed? - Tessék?
Az elnök anyahajóegységet küld,
hogy kimentse a legénységet, mielőtt megfulladnak.
Hogyhogy nem szólt nekem, hogy süllyed a hajó?
Mert nem süllyed.
Hol beszélhetünk négyszemközt?
- Akár a… - Ne a házban!
- Vastagok a falak. - Nem… a házban.
- Be van poloskázva? - Választhatnánk szabadtéri helyszínt?
Öt perce költöztem be, nem igazán néztem még körül.
- Az ott mi? - A kert?
- Igen. - Kertnek néz ki.
Találkozzunk a túlsó oldalán!
Maga menjen arra! Én majd a házon keresztül.
Néhány M48 Patton tank orosz, huzagolatlan ágyúval felszerelve.
Elnézést a zavarásért, asszonyom. Szabadna? Csak egy percre.
A nagykövet asszony hajótestjelentést kér a védelmi minisztertől.
Az anyahajóról.
- Hajótestjelentést? - Igen. Köszönöm.
És megtiszteltetés találkozni önnel.
Mi az a hajótestjelentés?
Dől be a víz az anyahajóba,
ami nem meglepő, a hajótesten egy lyuk tátong.
A Courageous bírja a találatokat,
a sérült rekesz lezárható, és a hajó a felszínen marad.
Az elnök miért hiszi, hogy süllyed?
Valaki ezt mondhatta neki.
Mert…
Mit ígért az elnök, mit is fog odaküldeni a mentőakcióra?
Egy anyahajóegységet.
Hadihajókat.
Ha a miniszterelnök amerikai haderőt kér, az elnök visszautasítja azzal,
hogy az országaink így egy katasztrofális, helyi konfliktusba keveredhetnek.
De egy segélyhívás…
Csapásmérő erőt csalogat a Perzsa-öbölbe.
- Igen. - Ez önt nem zavarja?
- Miből gondolja, hogy nem zavar? - Akkor kurvára állítsa le!
Maga szerint mit csinálok évek óta? Kurvára próbálom leállítani Trowbridge-t.
Könyörögtem magának, hogy Rayburn lépjen közbe.
Maga… Mikor?
Tegnap. És ma.
Nem könyörgött.
„Ha az elnök megosztaná a nézeteit, a bölcsességét
- a miniszterelnökkel, talán…” - Magának ez könyörgés?
- Csak nem térdeltem le. - Ha ég a ház, akkor mondja azt!
Ég a ház!
Tudja, Irán a legjobb dolog, ami Nicol Trowbridge-dzsel valaha történt.
- Irán nem történt meg. - Számít?
Ön elmondta neki?
A férje meséjét? Természetesen.
Ha mesének hívja, azzal a hírszerzés értékét gyengíti.
A miniszterelnök szerint Mr. Wyler bizonyítékai érdekesek,
de nem cáfolhatatlanok és egyáltalán nem használhatók.
Ne cáfolni próbáljanak! Azt derítsék ki, ki tette! Ne azt, hogy ki nem!
Ezt a megvilágosodást! Mint egy villám az égből.
Maga egy seggfej.
Valami az elbűvölő trágárságában azt súgja nekem,
hogy ön értékeli a kendőzetlen igazságot.
Úgy érti, hogy kedvel engem?
Úgy értem, hogy szeretnék bízni magában.
Azt hittem, megbirkózom ezzel, de nem megy.
Mi az?
Kurvára beszoptam a sztorit.
A férj.
Kamu volt?
Nem, csak hiányos. És a nagykövet megpróbált figyelmeztetni.
- Nézd, még te is tévedhetsz. - Nem, ez nem egy apró tévedés.
Egyébként az, hogy elhívtalak magammal Kairóba,
szörnyű ötlet.
Ők mindketten megszívták, hogy együtt dolgoznak.
De főleg Kate.
- Miért? - Hal hazudik a feleségének.
Olyan sokat, hogy a nő már számít is rá. A karrierje bánja.
Szerintem semmi gond a karrierjével.
Nem akar itt lenni.
Miért van itt? A frontvonalon a helye.
Bizony. Pontosan.
Hölgyem? Csatlakozna a nagykövet asszonyhoz?
Hogyne.
Nincs konkrét információ Rijádról.
Mit mond a minisztérium titkára?
Hogy szorít az idő.
Hívjon, ha van valami az NSA-től!
Muszáj megegyeznünk a szaúdiakkal, hogy ne rontsunk a helyzeten.
Megvan a jelentés? A hajótestjelentés.
- Dolgozom rajta. - Szabad… egy percre?
Rayburn nem küldhet hajókat az Öbölbe. Trowbridge manipulálta. Hazudott.
Amerikai hadihajókat akar látni Iránnál.
- A repülőgép-anyahajó nem süllyed. - Ezt honnan tudja?
Biztosan tudnám a hajótestjelentésből. De nagyon jó forrásból hallottam.
A francba!
Vészjelzéseket kapunk a britektől. Képtelenek leállítani Trowbridge-t.
Mondja azt az elnök, hogy nem érnek oda időben a hajóink.
Nem táncol vissza egy mentőakcióból.
Ez segélykérés egy magas rangú kormányhivatalnoktól.
Akinek a neve?
Így nem tehetünk semmit.
Mikor nekünk volt egy veszélyes államfőnk, a szövetségeseinkhez fordultunk,
és segítséget kértünk.
Tudja, miért nem akartam ezt a melót? Egy évtizedig építgettem a nevem,
hogy ha mondok valamit, az emberek kurvára odafigyeljenek rá.
- Itt mindenki süket. - Nem mindenki.
Nem mindenki.
A miniszterelnök olyan helyzetet teremt, amiben támadás érheti
az amerikai haditechnikát és csapatokat.
Azt akarja, hogy ez legyen a mi problémánk is.
Beszélnünk kell a forrással.
- Shahinnal? - Ha muszáj.
- Beszélt…? - Igen.
Shahinnal újra?
Ha az elnök visszalép, többet kell felmutatnunk a briteknek.
Nem lehet! Túl veszélyes.
Ez egy birnami tölgy.
Shakespeare-től.
Nézzétek meg!
Megnézzük.
Az Irán területe.
Ha tudni akarjuk, ki tette, nekik mindenkinél jobbak az infóik.
Shahinnal végezni fog a saját kormánya.
Ha háborúzni kezdünk Iránnal, nagyon sokan meg fognak halni.
Shahin modernizálni akarja az országát.
Azon kevesek egyike a rezsimben,
akik kijönnek a reformpártiakkal, a hadsereggel és a mollákkal,
mert az apja tízévesen a legfőbb vezetővel bringázott,
és nem hiszi el, hogy mi lennénk a gonosz sátán.
- Értem, hogy értékes. - Nem érti.
Egy iráni alku visszavonható.
Nyilvánvalóan.
Amikor velük tárgyalunk, vagy bárki mással,
igazából egy-két barátot keresünk, akiket hívhatunk, ha a világ szarban van.
Ez egy törékeny kapcsolati háló.
De néha kitart.
Ne szakítsa szét!
Ne legyen ön is egy végtelenül mohó amerikai!
Használja, amit már kapott tőle!
Danny?
Hívják Stuart Hayfordot! És kihozhatnánk az elnököt az erdőből?
- Szóljon a CIA-nak: más módszer kell! - Jó.
Kell egy ital.
- Megható volt. - Mi?
A pókháló.
Kell egypár ilyen a tarsolyba a komoly helyzetekre.
Igen.
Várunk valakire.
- Csináljuk? - Talán.
Őmellé küldtem magát ide.
Sok más oka is van, de ő figyeli magát.
Elég ijesztő.
Öt amerikai elnök ebben az országban nagyköveteskedett.
Itt lehet igazán tanulni. Maga nem bírná a kampánykörutakat.
A támogatói szemébe mondaná, hogy korruptak.
De nincs kampány.
Képzelje el, hogy… az őszintesége
igazából előny!
Hogy az az egyetlen célja, hogy mindig jó úton tartsa az elnököt.
Valakinek muszáj leállítani az elnököt, ha a csirkevámról szövegel
egy fegyverüzlet megkötésekor.
Az alelnök minden látogatónál több időt tölt az Ovális Irodában.
- Elsőnek megy be, utolsóként jön ki. - Nézzék…
- Kíváncsi, miért került a listára? - Van méhem.
Nem… Nem ez az egyetlen oka.
Maga hét évig dolgozott azon,
hogy egy idősödő férfi átadhassa a stafétabotot egy esélyes nőnek,
és megteremtse az első női elnököt.
Olyat akar, aki sosem szavazott, akinek nincs zűrös ügye, véleménye.
Szép ruhába bujtat, és reméli, hogy nem nyitom ki a szám.
Volt egy tervem.
Szar se lett belőle. De vigasz, hogy nem kell túlélni egy kampányt.
Bedobjuk önt a kormányzásba, és talán tarolni fog.
Szerinte jól menne önnek.
Felhívtam kilenc embert, hogy ha most ütne be a káosz,
ki lenne az első választásuk?
Öten magát mondták.
Amit Libanonban csinált.
És amit Bagdadban, amiről nem szabadna tudnom.
Jó plakát lesz. „Irak. Rosszabb is lehetett volna.”
Semmi kampány.
Nincs plakát.
A külpolitika élére állítanánk.
Megkapja a Közel-Keletet, nyugodtan egyezkedhet az oroszokkal.
Igazából csak a kobalt lesz a téma a következő 25 évben.
A hazáért tenné, nem a hatalomért.
Ha ez eszembe jutott volna, eleve így tervezem.
Tényleg. Már-már kínos. De erre nem is gondoltam.
Hogy ne az állásinterjú döntsön?
Úgy értem, ez rossz a férfiaknak, na de a nőknek? A kurva életbe!
Csinos, de nem túlságosan? Vonzó, de nem bombázó?
Magabiztos, de nem parancsolgat? Határozott, de nem parancsolgat?
Aranyosan parancsolgat, nem parancsolgatósan.
Meg kellett állapodnunk arról, hogy az alelnök hány nap hordjon tangát.
Nem szereti. A csapata viszont a bugyivonalat nem.
Több hét ráment az életemből.
Aztán megállapodunk. Igen, picsavágót fog hordani
de hét napból kettőn, és a napok nem vihetők át a következő hétre.
Tényleg csak azért kerül valaki fontos kormányzati pozícióba, mert jól csinálná?
Ne mondjon semmit! Gondolkodik rajta.
Tényleg?
Haladunk.
Türelem! Mikor először beszéltem Hallel, nevetségesen hangzott,
de így egy hónappal később… zseniális ötletnek tűnik.
Asszonyom, önt hívja.
Egy hónap?
Figyelj… Hadd…
Hadd mondjam el, mennyire…
Kate!
Kate, állj meg!
Sétálok egyet.
- Jöhetek? - Nem tartom jó ötletnek.
- Amikor Billie felhívott… - Egy hónapja hívott.
Igen, és akkor csak… beszélgettünk róla. Csak ennyi.
Tanácsot kért. Az az ügy Grace Penn-nel…
- Az alelnökkel. - Igen.
Alelnöknek kéne hívnod.
Az alelnökkel és a férjével kapcsolatos ügy
meg a hatmillió dolláros támogatás, ami eltűnt, aztán kiderült…
Billie hívott téged.
Igen. Tudod… tanácskérés miatt.
Azt akarta, hogy maradjon az alelnök. Kárenyhítéssel próbálkozott.
Vagyis az alelnök lecserélésnek gondolata fel sem merült.
Bedobtunk pár nevet.
Az enyémet is?
- Még kiét? Az anyukádét? - Nincs túl sok név, Katie.
Egy nőt akarnak. Olyat, aki patyolattiszta.
Abby Shotkin túl öreg, Stella képtelen befogni a száját.
Az elnök megígérte a first ladynek, hogy nem Rachel Beert választja,
mert őt megdugta,
és közölte a nejével, hogy Rachel Beer jobb az ágyban.
Ha Laurie Davist választja, bukjuk a képviselőházat.
Jó, és akkor valaki azt mondta…
Legyél te!
Ki mondta?
Én, Billie, nem emlékszem. Nem volt terv, csak ötleteltünk.
Te éppen Kabulba tartottál, nem álltál készen.
- Nem volt realitása a dolognak. - Az biztos.
- Most viszont… - London után…
Eltöltesz fél évet nagyobb nyilvánosság mellett.
Belerázódsz a dolgokba, hozzászoksz a rivaldafényhez.
És akkor te hívtad Billie-t.
- Billie hívott. - Mint Shahin?
- Katie, Billie hívott. - Volt olyan pont, mikor úgy érezted,
hogy engem is be kéne vonni?
Mit mondtál volna? Most komolyan.
Egy hónappal ezelőtt útban Kabulba
eljutottam volna egyáltalán az erről szóló mondat feléig?
Jogos.
- Szóval megtörtént London. - Igen. És nem számított.
Ez itt egy szarfészek. Jó, hogy itt vagy. Gondoltuk… Érted.
- Mit gondoltatok? - Hát…
Figyelj! Vártam a megfelelő pillanatot, hogy elmondjam.
És…
az…
nem jött el.
Na szóval, két hete…
- Esküszöm az égre! - Két hete ezt mondtad: „Hívd fel Ricket!”
Igen.
- És én… - Felhívtad.
- Fel. - Katherine!
Ismered a sakktáblát, nem félsz a bonyodalmaktól…
Felhívtam az ügyvédünket.
Ez egy soha vissza nem térő alkalom, hogy olyan kerüljön a Fehér Házba,
aki képes helyrebaszarintani az elbaszarintott dolgokat.
Felhívtam Ricket, hogy szerezzen egy közvetítőt,
mert ez lesz a világ legtisztább, legcsodásabb válása.
Van egy gyümölcsöskerted. Az Egyesült Államok elnöke sétálgat benne.
Beszélned kéne vele. Hallgasd meg a gondolatait!
Ismerd meg a pasast baráti módon!
- Mielőtt elmegy. Tíz perc múlva. - Sok dolgot nem mondtál el.
- Katie… - Megvolt rá az okod. Rendben.
De mikor azt mondtad:
- „Igen, befejezhetjük.” - Igen.
„Volt tíz jó évünk, vége.” Akkor sírtál.
Folyt a taknyod.
Kate, az alelnökségről van szó.
- Azt akarod, hogy gondoljam meg? - Igen.
- Megtennéd? - Igen.
- Tényleg? - Igen.
- Katie… - Ha egy kérdésre őszintén válaszolsz.
Nagyon őszintén.
Jó, persze. Jöhet bármi.
Amikor azt mondtad: „Hívd Ricket!”, amikor azt mondtad: „Befejeztük”,
úgy gondoltad, hogy befejeztük?
Nem.
Mi a fasz?
Kate! Kate, gondolj a…
Jézusom!
A rohadt életbe!
A francba! Kate!
Jézusom!
Kikészülök tőled!
- Mit gondolsz? - A nagykövet asszonyt védjük.
Nem áll jól a fickó szénája.
Kate!
- Kate, tedd azt le! - Hagyj! Ne!
- A kurva életbe! Te szemét! - Esküszöm…
A rohadt… Kate, hagyd abba!
Oké.
- Ez a házasság… - Jézusom! Kate, állj le!
…kikészít!
- Kikészítesz! - Próbálkozom. Nem megy.
- A kurva életbe! - Asszonyom?
A kabinetfőnök szeretné, ha beszélne az elnökkel.
- Mi történt? - Megbotlottam. Hol van az elnök?
- Felejtse el! - Átöltözhet.
- Csak a ruhája. - Az elnök kitart a hajók mellett.
Gondoltam, maga talán hathatna rá.
- De így aligha… - Nem.
- Tökéletes. - Kate!
Rendben.
Rendben lesz?
Fogalmam sincs.
Kerülhettek volna Diego Garcia felé.
Mindenki azt kérdezi, miért nem szóltam, hogy a tankert akarjuk.
Adjon egy percet!
Marla Dane nagyon tapasztalt.
Egy évig szabadságon volt. Az anyukáját ápolta, aki meghalt.
- Szóval… - Szabad.
Lehet ő a nagykövet. Imádni fogja…
ami ezeken a falakon van.
És ő kell magának a másik dologhoz is.
Ön hova megy?
Ez nem nekem való.
Lemondok.
A jó hír viszont, hogy emiatt én vagyok az egyetlen a világon,
aki nem az ön seggét próbálja nyalni, de sokat tud Iránról.
Egy Saman Karimi nevű embert
elbocsátottak a Kudsz Erő egyik egységének az éléről Szíriában.
Még Bassár el-Aszad szerint is túlzásba vitte a dolgokat.
- De Karimit nem lehet kirúgni. - Nem.
Egy halászatbiztonsági ezred parancsnokává tették
14 hajóval és jó sok RPG-vel.
És lerohanják az Ötödik Flottát?
Feltesznek egy RPG-t egy halászhajóra, és célpontot keresnek.
Meghal pár amerikai, és már bele is kerültünk.
Nem segítségnyújtókként.
Harcoló katonákként.
- Mondtam Billie-nek… - Hogy figyelnek az oroszok?
Mindenki? Ez egy lakmuszteszt?
Mert az!
Persze hogy az.
Amióta az oroszok nekimentek Ukrajnának, az összes NATO-állam tudni akarja,
komolyan gondoltam-e, hogy ha egyet megtámadnak, mindet megtámadják.
Egyet most megtámadtak.
Nem ezen a szalmaszálon múlik a szövetség sorsa.
Miért nem? Egy szövetség mit sem ér.
A becsszó a lényeg, amit tízévesen Jason Slavicknak adtam.
- Ha bántanak, jövök. - És ön itt van!
Most egy anyahajóegységgel jövök.
Vagy véleménnyel.
Ötvenezer brit katona vonult Bagdad ellen, mert ezt kértük tőlük.
Aztán elzárkóztunk a világtól, és egyedül csak magunkkal törődtünk.
Uram, ezzel ön nem a jó hírnevünket akarja visszaállítani a világban.
Na, ez jó lesz. Miért csinálom?
Fél, hogy az ellenségei túl öregnek hiszik ahhoz,
hogy amerikaiakat küldjön harcolni.
Mások kedvelik magát?
Jogos az aggodalma.
Az az öntelt brazil, aki 15 percenként pisiszünetet ajánlott önnek a G20-on,
felélesztette az inkontinenciájáról szóló pletykát, amit a stábja fél éve cáfol.
És ez nem semmiség, főleg, ha Oroszországról és Kínáról van szó.
Ha egy vezető önre néz, és eszébe jut a saját kora,
kedvet kap hozzá, hogy eltiporja önt.
De az 49%-ban katasztrofális.
Az Irán elleni háború lehetősége pedig 51 százalék.
Vagyis kettővel nyertem.
Egy bölcs ember azt mondta:
„Csak azok a döntések kerülnek az elnök asztalára, amelyek két százalékon múlnak.
Szőrszálhasogatással telnek a napjaim, de erre esküdtem fel.”
Ezt én mondtam.
Valóban?
Nem maga az egyetlen, aki nem a seggemet nyalja?
Billie!
- Az elnök a kabinetfőnököt kéri. - Hogy állunk?
Nem lesznek hajók. Hozasd a hintót!
Két perc múlva felszállunk.
- Elmagyaráznád? - Ő nyert, én vesztettem.
De fürdesse le valaki! Röhejesen néz ki.
- Kerítsék elő a védelmi minisztert! - Szólj, hogy nincs hajó!
És ne velem repüljön vissza! Hőbörögni fog emiatt.
Kell egy autó a védelmi miniszternek a reptérre.
Fel akart mondani. Szóljanak neki, hogy szedje össze magát!
Hahó!
Hívjon fel kedden, és megbeszéljük azt a másik ügyet.
Asszonyom, sajnálom, de nem fog összejönni.
Tessék?
Nemet kell mondanom.
Igen, tudom.
Remekül csinálja.
Csak felejtse már el, hogy lemond! Baromira idegesít.
Nincs rá időm.
A feliratot fordította: Gelléri Péter