Most értesültem róla, hogy Rayburn elnök úr…
AZ ELŐZŐ RÉSZBEN
…aki korábban támogatást ígért egy bonyolult küldetésben
a tengeren lévő honfitársaink megmentésére, visszavonta az ígéretét.
Az összes hírszerző szolgálattal kapcsolatban állunk.
Az iráni hírszerzéssel nem tárgyalunk.
Kéresse be az iráni nagykövetet!
- Információkat adnak nekünk. - „Nekünk”?
Amikor segítséget kért, ugye tudta, hogy segíteni fogok?
- Hajjar nagykövet úr, bemutatom… - Ismerem őt.
- Senki sem tud róla. - Meg kell adnom egy nevet.
Vélhetően ez a személy irányította a támadást.
Nagykövet úr, jól van?
- Szóljon az emberének! - Maga nem lehet itt.
A fasz oroszok csinálták!
Oroszország megtámadta az Egyesült Királyságot.
- Mi ebben a vicces? - Töltsön még egyet!
- Mekkora idióta vagyok! - Semmi baj.
A DIPLOMATA
Ha hadat üzenünk Oroszországnak, kéne egy kutya.
Hogy megvédjen minket?
Nem.
Amerika és Anglia háborúzni kezd Oroszországgal.
Ez az a fajta dolog, amikor mindenkinek gyereke lesz.
Mert olyan végítéletszerű.
A baba egy életigenlés.
- Arra kérsz, hogy szü… - Nem.
Nem.
Épp ez a lényeg.
Új a kapcsolatunk. Nem lesz gyerekünk.
De kutyánk?
Arra kérsz, hogy költözzek hozzád?
Nem.
A kutya fele időt itt lehet, fele időt nálam.
Halam lesz.
Az elnök a Cheveningbe akar jönni.
- Mi? - Oroszország miatt.
- Nem akarják Ganonra bízni a tervezést. - Jaj, ne!
A Fehér Ház szerint ez az USA elleni közvetett támadás.
Ha Rayburn jön, Trowbridge is jön.
A lényeg, hogy megállapodjunk az oroszok elleni politikáról
miniszteri szinten,
és ha teljesen kész, felküldjük.
Szia, Lindsay!
Kapcsolnád Karent?
Kösz.
Ideges szülő leszel. Még egy hallal is.
Karen, szia!
Figyelj, nem kéne az elnöknek rögtön repülőre pattannia.
Itt lesz Ganon és az angol külügyminiszter,
elég ennyi első számú célpont egyszerre egy helyen.
Ugye nem biztonságos?
Megoldható.
Segítenél, baszki?
Na, ki ugrott be épp az irodába? Tartsd csak!
Karen?
Üdv! Eidra Park vagyok.
Igen, ezer éve. Hogy vagy?
Komolyan?
Karen, ez maradjon fű alatt,
de az az iráni nagykövet, aki tegnap meghalt itt…
Még nincs meg a toxikológia, vagyis nem zárhatjuk ki a mérgezést.
Nem, nem a külügyminiszter mérgezte meg.
De az oroszok megtehették, még mielőtt a nagykövet odaért.
Tényleg?
Amíg nem tudjuk, mi történik,
jobban örülnék, ha az elnök Washingtonban maradna.
Igen!
Ezt te mondtad nekik?
Mit?
- Összecsomagoltak nekem. - Hát persze.
És…
csomagoltak tampont is.
Előrelátók.
Nyolc vastag, négy vékony meg Advil.
Tudják, basszus, hol tartok a ciklusomban.
Ugye az oroszok nem akar háborút velünk és a britekkel?
Fogalmam sincs, mit akarnak.
Iránra kenték. Azt akarják, hogy háborúzzunk Irán ellen?
Trükkösek.
Nem örülök, ha fogdossák a cuccaimat,
de remek munkát végeztek.
Így kezdődik.
Mi?
Majd hozzászoksz.
Nem fogom megszokni.
Hát…
Összepakolhatnának neked, amíg távol leszünk. És akkor mehetsz is.
Nocsak! Te is előrelátó vagy.
Mi az?
Semmi.
Meg kéne beszélnünk valamit?
Nem.
- Kamuzol. - Nem!
Kösz, hogy megdugtál.
Nem, nem hiszem, hogy ez változtat
az alapvetően életképtelen házasságunkon.
Meg sem fordult a fejemben, rendben?
- Önző dolog volt. - Hát, ha így néz ki az önzés…
- Nem muszáj eljönnöd erre. - Szállj le a magas lóról! Befejeztük.
Csak kartámasz leszek az első adag hivatalos fotóhoz,
aztán lelépek a terv szerint.
De ettől még visszajöhetsz néha a vályúhoz.
Csak…
nem akarom, hogy félreérthető legyen.
Katherine…
egyedül te ronthatod el ezt a tökéletes, néma hancúrt
egy halott házasság hamvaiban.
Oké.
Jó.
Ez a külügyminiszter vidéki bunkere, a rohadt életbe!
Ne ellenőrizzék újra a területet! A nagykövet asszonynak oda kell érnie.
Mr. McNabb szerint fennáll egy belső fenyegetés lehetősége.
Talán Dennison miatt aggódik?
Ha a külügyminiszter miatt görcsöl,
akkor rohadtul eltúlozza. Nem motozzuk meg a szövetségeseinket!
A külügyminiszter a szövetségesünk.
Nem ezt mondtam.
A nagykövet biztonsága Mr. McNabb szakterülete.
Tudom.
És emlékeztetné önt: a külügyminiszter legutóbbi diplomata vendége
- hullazsákban végezte. - Jézusom…
Azt mondja, amíg nincs meg a laboreredmény, óvatosak leszünk.
Adja ide a telefont!
Bert, ez bődületes baromság.
Bert?
- Felhívom a külügyet. - Szálljunk ki!
Dennison ott volt.
Hivatalosan én is a legvégén.
Amíg nem tudják, hogy Novicsok volt-e, vagy magas vérnyomás,
addig jogos a nyugtalanság.
Oké. Én csak…
Aggódik.
Egyáltalán nem.
Ez a rész jól megy nekem.
Egy kerti partin bénázok. De egy igazi tárgyaláson?
Tudom. Teljes mértékben bízom a képességeiben…
Tényleg?
Igen.
Szerintem nem.
Olvasta a napirendet?
Természetesen.
Nagyon hosszú.
Én sosem adnék könyvnyi eligazításokat egyoldalas összefoglaló nélkül.
Nem olvassák el.
- Elég rövid? - Jobb.
- Ez a holnap napirend. - Oké.
A nap három részből fog állni.
Ma ön az angol delegációval megtervezi,
hogyan működhet maximálisan a három rész,
hogy a legjobban hasznosítsuk a két külügyminiszter idejét,
és legyen egy oroszországi stratégiánk.
Adja ide a kártyát!
- Átbeszélhetnénk? - Mi van rajta?
A saját jegyzeteim. Nem segít.
Hadd nézzem!
Rendben.
Ölelés, elengedés, medve.
Igaza van.
Az első:
az erős angol-amerikai kapcsolat nyilvános demonstrációja.
Tudják meg az oroszok, hogy egységesek vagyunk!
Mint amikor lerohanták Ukrajnát.
Ez az ölelés?
- Igen. - Aranyos.
- A második… - Hahó!
Mi a gond?
Biztonsági ellenőrzés.
Nehogy Dennison kinyírjon téged, mint az iráni nagykövetet?
Úgy gondolom, még viccből sem szabadna azt sugallnunk,
hogy az iráni nagykövet halálának bármi köze volna a szövetségesünkhöz.
- Vagy az oroszokhoz. - Ne!
- Így is csupa ideg. - Dehogy.
Nem az első eset, hogy az oroszok megmérgeznek valakit Angliában.
- Folytatnám. - Folytassa!
- És nem a második. - Második pont?
- Igen. - Mi az első?
Ölelés.
- Irán elengedése. - Elengedés.
Igen.
- Tudjuk, hogy az oroszok… - A méreg?
Gyanúsítottként kezelnek? Helyes.
- Szállj vissza! - Dobok egy sárgát.
Tényleg? Gyanúsítottként kezelnek?
Nem. Tanúként.
Lehet, hogy Eidra ma beszél magával. És a londoni rendőrség.
- Jó. A második az elengedés. - Igen.
Most, hogy tudjuk, az oroszok voltak, el kell engednünk Iránt.
Azaz bocsánatot kérni?
Nem.
A külügy külön hangsúlyozta.
Nem kérhetünk bocsánatot olyan rezsimtől, ahol „Halál Amerikára!” a csatakiáltás.
Asszonyom?
Tiszta.
Menjen a másik kocsival! Azt akarja, hogy Hal és én egy autóval érkezzünk.
De szeretném befejezni a napirendet.
- A hármadik a medve. - Igen.
- Oroszország. - Igen.
Könnyű volt.
Hal!
Ezt nem lehet siettetni.
Köszönöm.
Üdvözlöm!
Megtisztelő, hogy eljött. Hoope. Irán a szakterületem.
Örvendek.
Oroszország, Kemper-Waithe.
Nagyon örvendek.
Úgy tudom, köszönettel tartozunk önnek.
Elnézést a várakozásért. Azt hittem, elkezdik.
Ugyan. Pontosan érkezett.
Nem csúnya környék.
Én is örvendek, uram. Ön bizonyára nagyon büszke.
A nejemre? Az vagyok.
Kemper-Waithe, Oroszország.
Hayford, az egész világ.
- Mehetünk? - Igen.
Mi a szar folyik itt?
Hiányoztak ezek az édesen csengő szavak!
Folyton mosolyog rám az Irán-szaki.
Mert maga az a hős, aki eloltotta a tüzet az Öbölben.
Tudják, mi történt?
Fogalmuk sincs, de tudják, hogy önnek köze van hozzá.
Maga az elején megmondta, hogy nem Irán tette. Igaza volt.
Önnek nem jár dicséret?
Félelmetesen jó csapat vagyunk.
De az az általános vélemény, hogy maga a gyepmester.
Ezt hogy értsem?
Úgy, hogy pórázra kötötte a harci ebeket.
Ez tetszik.
Azt hiszem, illik önhöz.
Szerintem is.
Üdv!
Üdv a szerény borzadályunkban!
A nélkülözhetetlen Cecilia Dennison.
Hát persze. Nagyon örülök, hogy megismerhetem.
Katherine Wyler nagykövet.
Borzasztóan kiborult?
Ki… Tessék?
Austin. Beképzelt hólyagként viselkedett?
Mi miatt is?
Mert ön késett. Ha én teszem, nagy ügyet csinál belőle.
Kettős mérce.
Hanyagolhatnánk ezt?
Egyetértek. Ne álldogáljunk itt!
- Bújjon be! - Jó.
Nem az otthonunk, de elég nagy szám.
Köszönöm. Örülök, hogy megismerhettem.
Bizonyára maga a feleség.
Miből jött rá?
Jöjjön! Körbevezetem.
- Jó. - Bocsánat a zavarásért.
Önt keresik a biztonságos vonalon.
Egy perc, és megyek.
A miniszterelnök.
Elnézést.
Persze.
- Jó napot! - Jó napot!
Bocsánat.
Anu!
Miután az amerikai külügyminiszter megérkezik,
kölcsönösen elfogadjuk, hogy Trowbridge miniszterelnök úr
Rayburn elnökről szóló, éles szavait
csak egy baráti körben zajló, heves vita szülte.
Aztán áttérünk a kettes pontra, ami Irán…
Nagykövet asszony, köszönöm.
Megjegyzés Irán helyéről a napirendben?
Nem. Nem Irán miatt. Csak…
Minden rendben.
- A harmadik… - Nincs minden rendben.
- A harmadik. - Pont ez az,
amiről Mrs. Wells beszélt nekünk.
Egy karcsú nő, mint ön…
- Lépjünk tovább! - Nem.
Ez a strukturális egyenlőtlenség ékes példája.
A férfiak termetére szabott székek.
Ha nőket szeretnénk az asztalnál, megfelelő széket kell biztosítanunk.
Kaphatnánk egy megfelelő széket Wyler nagykövet asszonynak?
- Hozhatok egy széket? - Imádom a székemet.
Nagyon érdekel a harmadik napirendi pont.
Esetleg egy párna?
Tökéletes. Köszönöm.
Rendben…
Köszönöm.
Tehát az első:
az erős és egészséges angol-amerikai kapcsolat bemutatása.
Kettő: Irán. És három: Oroszország.
Köszönöm, Anu.
Ha az első pontot áttehetnénk a harmadik helyre, és nincs más változás,
akkor szerintem folytathatjuk.
Természetesen.
Miért?
Miért tesszük át?
Az ön késése és a bútorok strukturális egyenlőtlensége miatt
lassabban haladunk a tervezettnél.
Az első pont tárgyalása több időt igényelhet.
- Anu! - Az új első pontunk Irán.
Lapozzunk a negyedik oldalra! Köszönöm.
Negyedik oldal.
Én is körbevezethetem. Kívülről fújom.
Főleg azt a részt Lord Earlsbyről.
Wellsby.
Nálam nem.
Természetesen, asszonyom.
Nem bízik bennem.
Hozzáértőnek tűnik a hölgy.
Esetleg a lista?
Igaza van. Okos ötlet.
Listájuk van arról, hogy mit szabad tennem.
Szörnyen unalmas, de ha kettőt csinálok egyszerre, máris izgalmasabb.
Az első a hely bemutatása. A másodikra ön bökhet rá.
„Találd ki, ki vagyok!” Pompás.
Fel kell mentenünk Iránt.
Nyilvánosan, egyértelműen és a lehető leghamarabb.
Így Oroszország megvádolása előtt
megágyazunk egy új narratívának.
A külügy nem akar bocsánatkérést.
Ő sem ezt mondta.
Vajon bölcs dolog felmenteni Iránt? Aligha ártatlan apácák.
Ha Oroszország célja az volt, hogy egy Öböl-háborúba sodorjon minket,
akkor a felmentésen kívül minden más csak ajándék a Kremlnek.
Amíg nem tisztázzuk, hogy nem Irán tette,
addig a világ többi része szerint Hajjar nagykövet halála…
Az ön irodájában.
Bocsánatkérés. Iránnak.
- Nem. - Itt a piros, hol a piros?
Oroszország Irán helyett.
Nem menthetjük fel Iránt, csak ha készen állunk Oroszország megnevezésére.
És addig pontosan mit mondjunk Iránnak?
Adhatunk nekik engedményeket.
Csak teát ne!
Igaza van.
Vicceltem.
Vagy kávét.
Édes istenem!
Parancsol?
Önök úgy dobálóznak itt az iráni összeesküvés-elméletekkel,
mintha Hajjar holttestét egy bőröndben csempésztük volna ki.
Nem a CIA ölte meg Kennedyt.
Q nem az internetes megváltó.
És a tea nem volt mérgezett.
Úgy tudom, még nincs meg a toxikológiai eredmény.
Ha megmérgezték, akkor nem a teával.
Már korábban jelentkeztek a tünetei.
Austin?
Víz.
Tarthatnánk egy szünetet.
Rendben. Szünet.
Tudja, mit mondott az imént?
Ön aztán szeret odaszúrni az embernek.
Azt mondta, a tünetek a teázás előtt jelentkeztek.
Igen.
Talán nem a CIA ölte meg Kennedyt, de ők csempészték be magát az irodámba,
és utána hordágyon vitték el az iráni nagykövetet.
A francba!
Maga elvileg nem tud semmit, hiszen ott sem lehetett.
Sajnálom.
- Így is azt hiszik, én öltem meg Hajjart. - Tudom.
Jobb, ha nem tűnik úgy, hogy a Nagy Sátán a cinkosunk volt!
Mi az?
A…
Az inge.
Kihagyott egy gombot.
A fenébe!
Nem.
Köszönöm.
Öntől tudok a teáról. Bár kétlem, hogy valaki is megkérdezné.
Mi a hosszabb megbeszélés?
A hármas pont, ami az egyes volt. Ölelésnek hívjuk.
Feltűnik nekik a távollétünk.
Szerintem elég volna egy nyilatkozat. Maguk imádnak minket.
Trowbridge nem bunkózza le megint az elnököt.
És a bűnbánat jeleként
önök felsorakoznak Amerika mögé.
Ő sosem fog ölelkezni.
Véget akar vetni neki.
Minek?
A nemzeteink összefonódásának.
Annak az elképzelésnek, hogy az amerikai erő diktál.
És hogy a brit hadsereg nem cselekedhet amerikai segítség vagy jóváhagyás nélkül.
Ki vagyunk téve a vezetőik szeszélyeinek,
és porba döngöl minket az önök lankadatlan önzése.
Veszélyes lehet Amerika ellenségévé válni,
de a barátjának lenni végzetes.
Maguknak kurvára elment az eszük?
Kérem, halkan…
Szakítanak velünk?
- A miniszterelnök… - Dobták az EU-t.
Skócia és Észak-Írország ki akar szállni.
Az oroszok egy éven át öldösték az ukránokat,
és önöket veszik célba.
Most akarják újragondolni a szövetséget?!
Ez tényleg hosszú megbeszélés lesz.
Dobjunk össze egy bocsánatkérés-mentes bocsánatkérést
egy majdnem atomhatalom, Nyugat-ellenes teokráciának!
Úgy fest, könnyebb, mint az ölelkezés.
Bocsánatkérést ne!
Az túl van mindenen, ami lehetséges.
- Alistair! - Túl van.
Rendben.
Tudok pár dolgot, aminek jobban örülnének egy bocsánatkérésnél.
Például?
Ha levennénk a Forradalmi Gárdájukat a terrorista szervezetek listájáról.
Nem erről van szó.
Szerintem Irán igenis úgy gondolná, hogy ez a lényeg.
Wyler nagykövet asszony, mi már nem vagyunk birodalom.
Még a kontinens részei sem.
Egy pici szigetország vagyunk nagy demokráciával.
Ellenségnek neveztük Iránt tévesen,
és most bocsánatot kérünk.
Akkor is, ha Amerika nem szeretné, mert ha a világ előtt nincs többé szavunk,
akkor az erőnk is odavész. Mi folyik itt?
Jó hír.
A miniszterelnök a környéken jár,
és beugrik egy köszönés erejéig.
Miniszterelnök úr, micsoda megtiszteltetés!
Hívogatott az út,
és mintha egész Kent megye hanyatt vetette volna magát,
széttárva előkelő lábait, hogy e szilaj vasparipa magáévá tegye.
És itt találtam magam.
Nem semmi ez a kocsi.
Egy barátomtól kaptam kölcsön.
Kiejthetetlen a neve. Gondoltam, elviszem egy körre a verdát,
mielőtt közbelépnek az erkölcscsőszök.
Jóságos ég!
Szagoljanak csak egyet! Gyerünk, mindenki!
Na, mit éreznek?
Julian!
- Semmi különöset. - Semmi különöset. Igen.
Miközben a Chequerst, az én szolgálati rezidenciámat
belengi egy szag. Lydia folyton panaszkodik miatta.
Ugyanaz a helyzet, mint az irodájával.
Engem választottak meg, és ön kapja a jó cuccokat?
- Jó, hogy látom, uram. - Jó, hogy látnak.
Úgy hallom, Ganon nagy ivó.
Holnap korán induljon a koktélozás!
Oroszország a téma, vodka kell az alaphangulathoz.
Mármint ha engem kérdeznek.
Maguk mire jutottak?
Csak most kezdtük.
Inkább egy teljes beszámolót szeretne a megbeszélés után?
Nem. Most szeretném.
Nos, megvan a holnapi napirend.
Először Irán.
- Afféle… - Elengedés.
Először Oroszország.
Nagy ország. Kicsinálták Ukrajnát. Felrobbantották az anyahajónkat.
Az orosz kérdést még nem érintettük.
Érdekes.
A sajtó a tehetetlenségemen csámcsog.
A The Times előrehozott választásokat sürget.
Ganon holnap jön, hogy ideálljon mellénk,
mondanunk kell valamit a világnak a történtekről,
és eközben maguk nem is foglalkoztak az orosz kérdéssel.
Wyler nagykövet asszony, ön okos. Érti ezt?
Nem felejtettük el Oroszországot.
Csak azon tűnődöm, van-e valami más célja a külügyminiszterem napirendjének.
Természetesen nincs.
A nagykövetet kérdeztem.
Nagykövet asszony, Irán támadta meg a hajónkat?
Nem.
Akkor miért róluk beszélgetünk?
Ha Oroszország gyanúba akarta keverni Iránt…
Mindig ez a „ha”.
…önök elérhetik,
hogy Irán az egyetlen barát helyett az oroszok esküdt ellenségévé váljon.
És neki köszönhetően önből nagy államférfi lesz.
Lesz. Majd.
Addig is itt van nekem 41 özvegy,
akik most szeretnék az önök fegyvertartási jogát,
és nem majd egyszer.
Az oroszok felrobbantották a hadihajónkat.
Nem kéne reszketnünk, és ha ma nem, legalább holnap
elmondhatnánk, ki tette.
- Uram, ha adna nekünk egy esélyt… - Talán igaza van.
Na, nézzenek oda!
Köszönöm, Austin.
Nem, én köszönöm. Nagyon sokat segített.
Nem megyek el.
Ingujjakat feltűrni!
Essünk neki együtt!
JÉZUS
Férfi vagyok?
Félig. A legjobb esetben. Maradjunk annyiban, hogy attól függ!
Fák. Tó.
Élek még?
Talán deréktól lefelé.
Ismerem magam?
Remélem, nem.
Bár ezt fogja állítani, ha indul egy magasabb posztért.
Így lesz?
- Azt fogom-e mondani? - Nem. Indul a választásokon?
Elmenekül a purgatóriumból?
Tetszik a szünet.
Ne etessen!
- Én ismerem magam? - Nem.
Talán. Nem.
Vigyázzon! Mindenkit ismerek.
Imádná önt a pasas.
Pasas. Érdekes.
A Nagy Templom. Van a közelben egy másik is,
a Kevésbé Nagy Templom, vagy mi a neve.
Templom.
Én nem…
Isten vagyok?
Micsoda kérdés!
Ez nem egy nem.
Jézus vagyok?
- Én meg… - Szó sem lehet róla!
Austin!
Hé! Sunyi csaló!
Nem! Henry Kissinger vagyok, baszki!
„Talán igaza van”?
Érti maga, miről beszélünk?
Az oroszokat egy brit hadihajó megtámadásával vádoljuk.
Holnap. Az USA külügyminiszterével.
Csak beszélgetünk róla, ez minden.
Az egyeztetés az oroszokról folyik tovább,
és utána, ha van isten, a miniszterelnök távozik.
Szólnunk kell neki, hogy nem állunk készen az oroszok megvádolására.
Szeretném, ha felsorakozna mögém. Van rá mód, hogy megtegye?
A segítségemet kéri?
- Igen. - Mert nem unatkozom.
Figyelmeztetnem kell Ganont,
hogy az országaink szakítani fognak.
Néha én vagyok a miniszterelnök szája.
De most mint saját magam arra kérem önt mint saját magát,
hogy segítsen.
Miben segíthetek?
Kéne egy élénk, dumás tájékoztató az orosz stratégiáról.
Amitől a miniszterelnök úgy érzi…
Hogy okos, és ő irányít?
- Igen. - Ő sem egy fehér holló.
Váratlanul megváltozott a mai terv,
és a következőképpen néz ki a napirendünk:
Egy: Oroszország.
Kettő:
Oroszország.
Három… Julian?
Oroszország?
Gyorsan tanul.
De hivatalosan nem.
Micsoda nem?
Oroszország.
Hivatalosan nem.
Kurvára nem hiszem el!
Úgy tudtam, az indiaiak megtalálták azt a fickót,
aki felrobbantotta a hajót.
Megtalálták.
És ezt követően a román hírszerzés,
a nagyokat megszégyenítve, kiszúrta,
- hogy az illető Oroszországba menekül… - Bonyolítja…
…ahol kifizette őt… Hogy is hívják?
- Lenkov. - Aki orosz.
Mi ebben a nehéz?
Önök külpolitikai tanácsadók, kenik-vágják az egész hidegháborút.
Nem a világ szélét keresgélő laposföld-hívők.
Uram, nem dobálózhatunk csak úgy az Oroszország elleni vádakkal.
Ez egy atomhatalom, akinek a vezetője
örömmel rombol le szuverén államokat még provokáció nélkül is.
Ami nekünk népirtás, az az oroszoknak szép munka.
- Akkor vádoljuk meg Lenint! - Lenkov.
Leszarom, kicsoda! Vádoljuk meg! Lemészárolt 41 férfit.
És nőt.
Lenkov a Kreml fügefalevele.
Ha megvádoljuk az oroszokat vagy Lenkovot
az Egyesült Királyság, egy NATO-tag elleni közvetlen támadással,
megelőző csapást fognak mérni.
A hagyományos hadviselésben nem érnek fel velünk,
ezért hozzányúlhatnak az utolsó megmaradt tabuhoz:
az atomfegyverekhez.
A taktikai robbanófejekkel kezdik,
mintha azok nem is számítanának annyira.
Veszélyes vizekre evez.
Ha követjük az ön hőbörgését…
- Mimet, baszki? - Uram, azt hiszem, nem érti a lényeget.
Valóban?
A miniszterelnök tudja, hogy nem vádolhatjuk Oroszországot,
amíg nem állapodtunk meg a válaszunkban.
Őrültség volna.
De ő távolabbra tekint, amíg mi még mindig a bizonyítékok miatt aggódunk.
Úton van ide a külügyminiszterünk.
Talán nincs szükségünk a miniszterelnök segítségére
egy vád megfogalmazásához,
de egyértelműen kell a segítsége egy válasz megalkotásában.
„Csecsemők szájával erősíted a hatalmad.”
Felhívok pár embert. Mire visszajövök, lehetséges válaszokat várok önöktől.
Húsz percet kapnak.
Ki az az orosz fickó az NDI-nél, akivel Tallinnban dolgoztál?
Schulman?
Pazarul alakult a reggelem, kösz az érdeklődést.
Húsz percem van egy britek vezette, bilaterális válaszra Oroszországnak.
- Ki volt az a fickó? - Körbevezettek a birtokon.
- Kiderült: a húga, nem a felesége. - Tessék?
Cecilia Dennison.
A húga?
Döbbenet.
Ki hozza ide a húgát?
A csajt dobta valami távoli királyi felmenőkkel rendelkező seggfej.
És Dennison túl komolyan vette a húga béna öngyilkossági kísérletét.
- A francba! - Folyton szemmel tartja.
Cecilia szereti a bátyját.
Azt mondja, kicsit beképzelt, de jó szíve van.
Pár éve meghalt a felesége,
és már nagyon hiányzik neki a szex.
- Jézusom! - Nézd…
Ha lelépek, szükséged lesz valami titkos kalandra,
különben morcossá válsz, ami árt Amerikának.
Hal!
Dennison eszményi megtestesülése azoknak a jóképű,
elfojtott kockafejeknek, akikkel előttem jártál.
Ne tégy úgy, mintha nem vetted volna észre!
Az az orosz pasi a befagyott vécékkel Tallinnban…
Shellman?
Komolyan. Nem kéne kihagynod.
Volt egy ötlete a kobaltoligarcha elleni szankcióra
a kobaltkészletek lenullázása nélkül.
Igen.
Hogy hívják a pasast?
Nem emlékszem.
Gellman!
Ben Gellman.
- Segíthetek, asszonyom? - Nem.
- Jól van? - Igen.
- Kiabált. - Ben Gellman az NDI-től.
Fel kell hívnom, kellenek a pénzügyi kimutatások,
a Gazprom alelnöke, és… ki kell silabizálnom az egészet.
Üdv! Ugye tudja, hogy magának dolgozom?
- Igen. - És Ronnie is.
Óriási.
Ön első beosztott volt, de már nem az.
Ha ki kell derítenie valamit, igénybe vehet engem,
ahogy Ronnie-t is meg azt a 800 embert, akik önnek dolgoznak.
- Mire elmagyaráznám… - Asszonyom, meg kéne próbálnia.
Azzal foglalkozunk, amit ön is szeret,
amit remekül csinál, de nagy ez a munka.
Mint az én melóm. Mindkettővel nem boldogul.
Elértem Ben Gellmant.
Maga bejöhet.
Magától kérek 17 hihető diplomáciai válaszcsapást Oroszország ellen.
Kettő megvan. Ötletelni kell még.
Ez valami… írás?
A miniszterelnök beszédet mond a parlament előtt.
A beszédben nem szerepel Oroszország vagy Lenkov.
De meghívják annak a férfinak az özvegyét, akit az oroszok megmérgeztek Londonban
2006-ban, jelezve ezzel, hogy a beszéd Oroszországról szól.
- Imád beszélni. - Igen.
De mint a kobaltszankciók és a beutazási tilalom, ez nem elég.
Ezért dobják be az összeset.
Önmagukban ezek egy fabatkát sem érnek.
De egyszerre…
- Mintha rájuk zúdítanánk… - Egy fabatkát.
- Többrétegű támadásnak érződik majd. - Nem hiszem.
Sajnos a „nem” nem egy javaslat.
Ezeket vegye vele végig gyorsan, hadd érezze, hogy…
- Zúdul. - Pontosan.
- Hát itt van! - Engem keres?
Igen.
Ezt az egyik úrtól kaptam az istállóban.
Egy pajkos lovászfiú?
Rendes volt tőle.
Ön aztán ínycsiklandozó.
El tudna csenni egy palackot a pincéből?
- Abban őstehetség vagyok. - Rendben.
Maga meg keressen valami kaját!
Ezt vigye!
Ha valaki kérdezné, bíborfecskéket megy nézegetni.
Apró madarak, nem is bíborszínűek, de mindenki keresgéli őket.
Bíborfecske. Oké.
Beutazási tilalom.
Minden orosz állampolgárnak.
Megölnek 41 brit tengerészt, és oda a kensingtoni kiruccanásuk?
Ha egyezteti a lépést az USA-val…
Akkor a Palm Beach-i kiruccanásuknak is lőttek?
India.
Talán sikerül rávennünk Indiát, hogy csatlakozzon a szankcióinkhoz.
Eret vágok magamon!
Ha mindez együttes erővel zúdul rájuk…
A diplomáciai marhaság zúdul.
- A külügyminiszter… - Igen, tudom. De akkor is marhaság.
Egy hónapja tartott az ukrán háború,
és mi már felmásztunk a diplomáciai létra legfelső fokára.
Szankciókat vetettünk ki az orosz adósságra és olajra,
letiltottuk őket a SWIFT-ről. Igaz?
Fenekeltünk, blöfföltünk, és mászás közben összetörtük a létrafokokat.
Nincs hova lépnünk.
Közben ők szülőszobákat bombáztak Mariupolban,
lőtték Csernobilt,
és iráni maskarában lyukat robbantottak a becses hajónk oldalába.
Miért nem követjük a példájukat?
Ha azt tesszük, amit ők, ha eltöröljük a szabályokra épülő rendet…
Akkor képmutatónak tűnök? Na és? Rosszabb szót is el tudok képzelni.
A „háborús bűnös” hogy tetszik?
- Tarthatnánk egy ebédszünetet. - Nem, azt én tartok.
Maguk itt maradnak éhesen, és dolgoznak,
amíg nem találnak ki egy olyan hasonló választ az oroszoknak,
amitől nem egy tétova puhapöcsnek tűnök!
Csak ön után.
Dennison miniszter úr, elrabolhatnánk egy percre?
Természetesen.
Elnézést!
- Enni fognak? - Nem volna helyes.
Hal Wyler!
- Miniszterelnök úr, örülök, hogy látom. - Segítsen ezt eltüntetni!
Hol a stáb?
Követem Szent Bonaventura példáját.
1268-ban a bíborosok nem tudnak megegyezni az új pápáról,
erre mit csinált Bonnie?
Büféasztalt?
Bezárta őket étel és ital nélkül, hogy kurvára döntsék már el végre.
Hárman meghaltak, de bevált.
- Jézusom! - Ezt mondták a bíborosok is.
Maga tárgyalt az oroszokkal.
Igen, párszor.
Ezek itt miért tojnak a konfrontálódástól?
Ön mit tenne a helyemben?
A nagykövetet kérdezze!
Én bíborfecskéket keresek.
Bíbor micsodát?
A toxikológia még nincs meg, de a rendőrség mindenképp beszélne önnel.
- Uram, ön beszélt velük? - Többször is.
Hasznos lenne, ha…
- Ha ugyanazt mondanánk. - Pontosan.
Foglaljanak helyet!
- Bocsánat a zavarásért. - Semmi gond.
Csak szeretném egyeztetni a történteket.
Jó, hogy megbeszéljük. Már gond volt belőle.
Nem volt gond. Senki sem vette észre.
Beavatnának engem is?
Halványan utaltam rá, hogy már azelőtt tudtam a nagykövet tüneteiről,
mielőtt odaértem. De senki sem vette észre.
Maga igen.
- Nem. - Észrevette.
Nem állt volna össze a kép, ha ön nem említi.
De feltűnt magának, vagyis bármelyiküknek szemet szúrhatott.
A köhögés javarészt bevált.
- Javarészt? - Mintha lenyelt volna egy macskát.
Folytassuk!
A nagykövet asszony mikor lépett be a külügyminiszter irodájába?
USA-NAGYKÖVET - KATHERINE WYLER
Nem tudja?
De. Maga nem tudja.
Ez a baj. Engem már kihallgattak.
Szóval nem számít, mikor értem oda.
Csak az, hogy ön szerint mikor.
- Stuart! - Még nem ebédeltünk.
A mentősök 16 óra 26 perckor értek az irodába,
vagyis egyezzünk meg 16:30-ban!
Pontosan hol esett össze Hajjar nagykövet?
Az asztalnál ejtette el a csészét, és a padlóra esett.
Nem.
Szerintem emlékszem, hogyan halt meg az az ember az irodámban.
A földre esett, maga odament hozzá, nyugtatgatta, én segítséget hívtam.
Nem, a kanapéra dőlt. Lesegítettem a földre.
- Nagyon segítőkész. - Nem.
Mert nem csinálta.
Azután érkezett, hogy az a férfi összeesett.
Fogalma sincs, hogyan történt.
- Baszki! - Nem kéne beszélnie a rendőrséggel.
Leállíthatjuk?
Mit akar Trowbridge?
Csak színjáték? Ez az egész…
Részben, de nem teljesen.
Emlékszem, mikor először láttam felsietni a pódiumra,
hogy elmondja a kezére firkált szövegét.
Megnézte a mögötte lévő feliratot,
hogy pontosan miről is kéne beszélnie.
Olyan volt, mint egy 13 éves, nagyon eszes, figyelemzavaros kisfiú.
Aki kurva sokat olvasott.
Elég okos, hogy ellógja a melót,
de nem elég ügyes, hogy ezt titkolni tudja.
Csere.
Mikor másodszor láttam, hogy felsiet a színpadra és megnézi a hátteret,
rájöttem, hogy alábecsültem.
Tettetett lazaság.
Jó trükk.
Szerinted esni fog?
- Nem. - Bárcsak esne!
Miért?
Egy kis esővel jóval könnyebb elviselnem az egyetlen feladatomat,
hogy minél kevesebb nyomot hagyjak ezen a világon.
Nyavalygós vagy?
Micsoda? Nyavalygós?
Siránkozó.
Tudod, olyan szomorkodó kislány,
sóvárgó, elkalandozó,
egy alultáplált kis girnyó.
Na jó, itt ülök, és sajtot majszolok.
- Igen. - Csócsálom a parmezánodat.
Mágnesként vonzom a depis nőket.
Ne már!
Ez talán az egyik legpompásabb nap, amit megélhet egy ember.
Táncol a víz,
frissen vágott széna illata száll a levegőben, és itt vagyunk.
Hazánk parancsát követve dézsmáljuk a királyi zsákmányt
és a föld javait.
És tessék, itt vagyok egy újabb nővel,
aki minden jóban képes megtalálni
a rosszat.
Na igen.
A bús feleséged nem az én hatásköröm.
Amúgy jogosan érzem magam vacakul.
Tárgyilagosan annyit mondhatok, hogy egy zsírosbödönbe pottyantál.
Viselkedj jól, fogd be a szád, és kend magadra az egészet!
Jó?
Azt hittem, kedves vagy.
Szívtelen pasik mellett kötsz ki?
Az elején is szívtelenek voltak?
Az én nőim eleinte nem szomorkodtak.
Szerintem én hozom ki belőlük.
- Mit csinálsz? - Elmenekülök előled.
Habzsolom a világot.
Nem akarom ezt a nagy napot egy antihedonistára pazarolni.
Pompás!
Kurva jó!
Csobbanj te is, baszki!
- Gyere be! - Jó.
- Gyere már! - Hidegnek tűnik.
Nem az. Gyere be!
Igencsak kegyetlen vagy.
Most rögtön gyere be!
- Zavaros. - Zavaros.
Figyelj, ez most nem nyafogás,
de mindenféle szarok állnak ki belőle.
Jézusom!
Gyere, csobbanj bele!
A kurva életbe, de hideg!
Nem is.
Basszus!
Istenem!
Gyere ide, és melegíts fel!
Na, flúgos girnyókám, azt megtehetem.
Kurva hideg!
Baszki!
Bújj hozzám!
Szerintem meg kéne dugnod a szenvedéseimért.
Mindent, csak azt nem.
Hogy érted?
Én… végzetesen rajongok a feleségemért.
Így néz ki a végzetes rajongás?
Igen.
Mással nem igazán működik a masina.
- Nem hiszek neked. - Nem?
Jó, akkor fogd meg!
Tudod, van erre gyógyszer.
Igen. És vannak rá feleségek is.
Te aztán el tudod venni az ember kedvét.
- Nem csoda, hogy nyafogunk. - Tényleg?
Lehangoló lennék?
Mi újság?
Cammogunk Betlehem felé.
Ma milyen terápiával próbálkozunk?
Na jó, lebuktam.
Eléggé be vagyok állva.
- Óriási. - Ezt csinálják a feleségek, nem igaz?
Egy kis bor, egy kis fű.
A szabadlevegőn.
Profin játszod a szerepet.
Kurvára igyekszem bebizonyítani neked,
hogy jól elvagyok a hátsó ülésen.
De csak nyugtatóval megy.
Jézusom, Hal!
A miniszterelnök megkérdezte tőlem, hogyan kezelje Oroszországot,
és én kibaszott bíbor vörösbegyekről hadováltam neki.
Nem adtam tanácsot. Nem hívtam fel senkit.
Nem lobbiztam érted a hátad mögött, csak…
Csak sétáltam egy jót.
Úszkáltam.
Rácuppant a farkamra egy bombázó csaj,
és a farkam pont úgy viselkedett, mint mindig, ha nem te foglalkozol vele.
És aztán idejöttem.
Igen?
Trowbridge Leningrád ostromát szeretné eljátszani.
Mit gondolsz?
Rosszul hangzik.
Ez az egyetlen gondolatod? Mennyire vagy betépve?
Nem akarom, hogy olyasmit csikarj ki belőlem,
ami miatt utálni fogsz.
Itt most nem erről van szó.
Kell a segítségem, nem kell a segítségem.
Nem ismersz nálam okosabbat, én vagyok a leghülyébb a világon.
Beismerhetnénk végre, hogy nem én jelentem az egyetlen problémát, Kate?
Ez most mi a szar?
A legújabb próbálkozásod a házasságunk megmentésére?
Te vagy a feleség? Mindent megteszel, amit kérek?
Annyira rohadtul engedelmes vagy, hogy hülye, aki elenged?
Aha.
Mario, itt Kate Wyler.
Vissza az ingoványba, barátaim! Kezdjük?
Stuart!
- Nézzük újra a napirendet! - Egy pillanat.
Egy: Oroszország. Kettő: Oroszország.
- Három. Julian? - Oroszország.
Oroszország!
Megvan a toxikológiai eredmény?
Igen, de nem ezért hívlak.
Kezdhetnénk azzal?
Nem méreg volt. Szívroham.
- De nem ezért… - Igen!
Hű, mekkora tehertől…
- Mintha egy óriásit szartam volna! - Örülök.
Miért kéri a nagykövet a védelmi minisztériumtól a célpontok listáját?
Ezt lefordítanád?
Felhívta a védelmi minisztériumot, és kért egy listát
a lebombázható orosz célpontokról.
Gondolom, az a válasz, hogy nem szívesen bombáznának…
Ha megkérdezed a hadseregtől, mit robbantanának fel,
arra vannak válaszaik.
Az Európai Unió?
Igen.
És az ön elképzelése szerint utána szopjam le őket, vagy közben?
Tudom, hogy…
A németeknek pici a farkuk, lepippantom őket duma közben,
de a belgák meglepő módon nem kis pöcsűek.
- Uram… - Nagy-Britannia vagyunk! Világhatalom.
Nem könyörgünk az EU-nak holmi pitiáner, bürokrata bosszúért.
Bármennyire is szeretnénk visszavágni,
nem huzigálhatjuk a világ második legnagyobb atomarzenáljának a bajszát.
Távol akarjuk tartani magunkat az atomháborútól.
- Uram, közbevágnék egy pillanatra. - Asszonyom?
Mondana valamit.
- Nem ér rá. - Befejezhetném?
- Nem tetszett neki. - Válthatnánk pár szót?
Egy éles hangú, elítélő ENSZ-nyilatkozatot javasol?
- Aligha tetszene önnek. - Nem bizony.
Meghalt 41 brit katona.
Kötelességem tiszteletben tartani az áldozatukat,
megnyugvást adni a családjaiknak, és bizonyítani az embereknek,
hogy a kibaszott kormányuk megvédi őket!
Úgy tűnik, ön lebombázna valamit.
Miért is ne?
Itt van nálam a védelmi minisztérium listája az orosz célpontokról.
Válasszon ki egyet, és odapörkölünk.
A feliratot fordította: Gelléri Péter