Я щойно дізнався, що президент Рейберн…
РАНІШЕ В СЕРІАЛІ…
який пообіцяв свою підтримку у складній задачі
порятунку наших громадян на морі вирішив…
відмовитись від цієї обіцянки.
Ми звернемось до усіх служб розвідки.
Ми не плануємо звертатись до іранської розвідки.
Ви маєте офіційно викликати посла Ірану.
-У них є інформація для нас. -Нас?
Коли просили про допомогу, ви розуміли, що я дійсно допоможу?
-Посол Хаджар, це… -Я знаю, хто це.
-Ніхто не знає, що посол США тут. -Мені сказали назвати вам ім'я.
Людини, яка, схоже, керувала плануванням атаки.
Посол, ви в нормі?
Покличте колегу.
Ви маєте піти.
Бісові росіяни.
Росія атакувала Великобританію.
-І що в цьому смішного? -Налий мені ще.
-Я просто дурний ідіот. -Ні, все гаразд.
ДИПЛОМАТКА
Якщо будемо воювати з Росією, треба завести пса.
Для захисту?
Ні.
США й Великобританія воюватимуть з Росією?
Це щось на кшталт того, коли люди народжують дітей.
Тому що це — апокаліпсис.
Діти — це життєстверджуюче.
-Ти просиш мене... -Ні.
Ні.
У цьому вся справа.
Ми — це нове. У нас не буде дитини.
Але собака...
Пропонуєш мені переїхати до тебе?
Ні.
Собака може жити половину часу тут, половину у мене.
Куплю рибку.
Президент хоче приїхати до Чівнінга.
-Що? -Це все Росія.
Не хочуть довіряти планування Генону.
Ні.
Білий дім розцінює це, як опосередкований удар по США.
Якщо приїде Рейберн, приїде й Троубрідж.
Мета в тому, аби обговорити політику щодо Росії
на рівні секретарів,
а потім надіслати нагору готові рішення.
Привіт, Ліндсі.
Можеш з'єднати з Карен?
Дякую.
Ти будеш нервовим батьком. Навіть для рибки.
Привіт, Карен.
Слухай, президент не має сідати зараз у літак.
Є Генон та міністр закордонних справ,
цього достатньо для початку в одному місці і в один час.
Це ж небезпечно, так?
Можемо зробити безпечним.
Ти мені в біса допоможеш?
Вгадай, хто щойно заскочив до кабінету. Стривай.
Карен?
Привіт, це Ейдра Парк.
Знаю, ми давно не бачилися. Як ти?
Серйозно?
Карен, це залишиться в секреті,
але ти знаєш посла Ірану, який тут учора помер?
Токсикологічного аналізу ще немає.
Отже, ми не можемо виключити ймовірність отруєння.
Ні, міністр закордонних справ його не труїв,
а от росіяни могли. Ще до того, як він прийшов до офісу.
Стривай, справді?
Я лише кажу, поки не дізнаємося, що відбувається,
гадаю, краще, аби президент лишався у Вашингтоні.
Так.
Ти їм сказав це зробити?
Що?
-Вони зібрали мої речі. -Звісно зібрали.
Вони…
Вони поклали мені тампони.
Вони думають наперед.
Вісім супер, чотири легких й ібупрофен.
Вони знають мій місячний цикл.
Росія не хоче воювати з нами і британцями, так?
Уявлення не маю, чого вони хочуть.
Вони підставили Іран.
Хотіли, щоб ми почали війну з Іраном?
Вони дуже хитрі.
Не люблю, коли чіпають моє,
але спакували мене добре.
Отже, все починається.
Що?
Ти до цього звикнеш.
Ні, не звикну.
Що ж…
Вони мають спакувати тебе, поки нас не буде, і ти будеш готовий до від'їзду.
Глянь лише. Ти також думаєш наперед.
Що?
Пусте.
Нам треба поговорити?
Ні.
-Дідько. -Ні.
Дякую, що трахнувся зі мною.
Ні, не думаю, що це змінить
фундаментальну нежиттєздатність нашого шлюбу.
Я ніколи про це так не думав, ясно?
Це було егоїстично.
Що ж, якщо так виглядає егоїзм…
-Тобі не обов'язково приходити. -Опануй себе.
Між нами все.
Я лише прикраса для перших фотосесій,
а потім піду, як і планувалось.
Це не означає, що ти не можеш час від часу приходити до водопою.
Я лише…
Не хочу, щоб залишалися непорозуміння.
Кетрін,
лише ти можеш зіпсувати бездоганний безсловесний секс
у попелі мертвого союзу.
Гаразд.
Чудово.
Це бісів заміський бункер міністра закордонних справ.
Нам не потрібен ще один обшук,
нам треба доставити туди вчасно посла.
Містер Макнабб каже, що не можна ігнорувати можливість
загрози зсередини будинку.
Він хвилюється за Деннісона?
Скажи йому: якщо це турбота про міністра закордонних справ,
то він переходить кляту межу.
Ми не обшукуємо своїх союзників.
Він каже, що міністр наш союзник.
Я не це сказав.
Пан Макнабб підтверджує, що безпека посла у сфері його компетенції.
Я це знаю.
І він нагадує, що коли востаннє міністр зустрічався з дипломатом,
-той дипломат опинився в мішку для трупів. -Скажи…
Поки ми не отримаємо результати аналізів, діятимемо вкрай обережно.
Дай мені слухавку.
Берте, це повна маячня.
Берте?
-Я дзвоню в Держдеп. -Вийдемо.
Деннісон був там.
Офіційно, я теж була там в останні миті.
Поки не з'ясують, був це «Новачок» чи високий кров'яний тиск,
вони мають право хвилюватися.
Гаразд. Я просто…
Занепокоєний.
Зовсім ні.
У мене з цим все гаразд.
Негаразди лише з вечірками в саду.
Але справжні перемовини?
Знаю. Я повністю впевнений у ваших здібностях…
Справді?
Так.
Не думаю, що це так.
Ви вивчили порядок денний?
Авжеж.
Питань дуже багато.
Я б ніколи не дала послу доповіді
без короткого резюме зверху.
Його не читають.
-Достатньо коротке? -Вже краще.
-Це порядок денний на завтра. -Гаразд.
День поділений на три частини.
Сьогодні ви розроблятимете з британською делегацією стратегію того,
як оптимізувати ці три частини,
аби максимально ефективно використати час
міністра з держсекретарем
і виробити стратегію щодо Росії.
Чому б вам просто не дати мені карту?
-Можемо це обговорити? -Погляну, що там написано.
Тут мої нотатки для себе. Вам не допоможе.
Дозвольте глянути.
Гаразд.
Обійняти, розворот, ведмідь.
Маєте рацію.
Перший пункт.
Публічна демонстрація міцних американо-британських відносин.
Аби Росія знала: ми досі виступаємо єдиним фронтом,
як тоді, коли вона вторглася в Україну.
Це обійняти?
-Саме так. -Як мило.
-Другий пункт… -Агов.
У чому затримка?
Перевірка безпеки.
Думають, що Деннісон уб'є тебе так само, як убив посла Ірану?
Я вважаю, що нам слід, навіть жартома, уникати припущень,
що смерть посла Ірану хоч якось пов'язана із нашим найближчим союзником.
-Чи з росіянами. -Не роби цього.
-Він уже накручений. -Насправді ні.
Це було б не перше отруєння росіянами людей на британській землі.
-Я б хотів продовжити. -Прошу.
-Навіть не друге. -Другий пункт.
-Так. -А який перший?
Обійми.
-Розворот від Ірану. -Розворот.
Так.
-Тепер, коли ми знаємо, що це була Росія… -Отрута?
Тебе теж підозрюють? Мали б.
Повернись у машину.
Треба відлити.
То це правда?
Мене теж підозрюють?
Ні. Вважають свідком.
Можливо, Ейдрі доведеться з вами сьогодні поговорити.
І поліції.
-Гаразд. Пункт два. Розворот. -Так.
Уже знаємо, що це Росія, і нам потрібно розвернутися від Ірану.
Тобто, вибачитись.
Ні.
Держдеп дуже конкретний щодо цього.
Ми не можемо вибачатися перед державою, де скандують «Смерть Америці».
Пані?
Усе чисто.
Сідайте в іншу машину.
Хочете, щоб ми з Гелом приїхали в одній машині.
Але я б хотів закінчити з повісткою дня.
-Третій пункт ведмідь. -Так.
-Тобто, Росія. -Так.
Це було легко.
Геле!
Я швидше не можу.
Дякую.
Вітаю.
Для мене честь зустріти вас тут. Гуп. Я займаюся Іраном.
Рада зустрічі.
Я по Росії. Кемпер-Вейт.
Рада зустрічі.
Я розумію, що ми маємо вам подякувати.
Вибачте, що змусила вас чекати. Думала, ви же розпочали.
Ви саме вчасно.
Гарно тут у вас.
Я теж дуже радий знайомству. Ви, мабуть, пишаєтеся.
Моєю дружиною? Так.
Кемпер-Вейт. Росія.
Хейфорд. Увесь світ.
-Зайдемо? -Так.
Що, в біса, відбувається?
Скучив я за цими солодкими нотами.
Твій хлопець по Ірану посміхається мені.
Ти — героїня дня. Ти загасила пожежу в Перській затоці.
Вони знають, що сталося?
Навіть не уявляють. Але знають, що ти до цього причетна.
Ти з самого початку казала, що це не Іран. І мала рацію.
А тобі ніхто не подякував?
У нас потужна команда.
Але всі сходяться на тому, що це ти стримуєш псів.
Що це означає?
Це означає, що ти стримуєш псів війни.
Мені це подобається.
Думаю, тобі це личить.
Мені здається, що так.
Вітаю.
Вітаю у нашому скромному палаці.
Незамінна Сесілія Деннісон.
Звісно. Дуже рада знайомству.
Посол Кетрін Вайлер.
Він був дуже засмучений?
Був? Перепрошую?
Остін. Сильно доскіпувався до цього?
До чого...
Що ви запізнилися.
Коли запізнююсь я, це скандал.
Це подвійні стандарти.
Можна цього не робити?
Згодна. Не будемо тут стояти.
-Заходьте. -Так.
Небагато, але й тому раді.
Дякую. Маю на увазі, що рада знайомству з вами.
А ви, мабуть, «дружина».
Чим я себе видав?
Ходімо. Проведу вам велику екскурсію.
-Гаразд. -Вибачте, що перериваю.
Вас викликають на захищеній лінії.
Буду за хвилину.
Це прем'єр-міністр.
Пробачте.
Авжеж.
-Вітаю. -Добридень.
Прошу вибачення.
Ану.
Після прибуття держсекретаря
ми почнемо зі взаємного визнання, що різкі слова
прем'єр-міністра Троубріджа про президента Рейберна
були просто енергійною дискусією між друзями.
Потім ми перейдемо до другого пункту, Іран…
Посол. Дякую.
Є зауваження щодо включення Ірану до порядку денного?
Ні. Це не через Іран. Я просто…
Я в нормі.
-Пункт три. -Вона не в нормі.
-Три. -Це саме те,
що нам сказала м-с Веллс.
Жінка, худорлява, як ви…
-Гадаю, нам слід рухатися далі. -Не слід.
Це у прямому сенсі конструктивне нерівноправ'я.
Стільці спроєктовані для чоловічої статури.
Якщо ми хочемо бачити за столом жінок,
наш обов'язок — підібрати відповідний стілець.
Можемо ми знайти стілець, що підійде послу Вайлер?
-Дозвольте знайти вам стілець? -Мене влаштовує мій.
Мене цікавить третій пункт порядку денного.
Може, подушку?
Чудово. Дякую.
Отже…
Дякую.
Отже, подивимось,
перший пункт — демонстрація сильних, здорових американо-британських відносин,
другий — Іран, і третій — Росія.
Дякую, Ану.
Якщо перший пункт поставити в кінець і не буде жодних інших змін,
тоді, гадаю, можемо продовжити.
Авжеж.
Чому?
Чому ми переносимо перший пункт?
Завдяки вашому запізненню
та структурній нерівності меблів
ми відстаємо від графіка.
Перший пункт може вимагати більш тривалої дискусії.
-Ану. -Наш новий перший пункт — це Іран.
Прошу, відкрийте четверту сторінку. Дякую.
Сторінка чотири.
Я можу провести екскурсію. Усе запам'ятала.
Особливо, коли мова йде про лорда Ерлсбі.
Веллсбі.
Я вимовляю по-іншому.
Без проблем, пані.
Він мені не довіряє.
Вона здається компетентною.
Може, список?
Ви маєте рацію, це розумно.
У них є список того, чим я можу займатися.
Це страшенно нудно,
але я помітила: коли роблю дві справи водночас, вони жвавішають.
Екскурсія маєтком — це перша справа. Ви можете обрати другу.
Гра «Хто я?»
Прекрасно.
Ми повинні виправдати Іран,
публічно, голосно і щонайшвидше.
Тож, коли будемо готові звинуватити Росію,
вже буде закладена база для нового наративу.
Держдеп проти будь-яких вибачень.
Він не сказав «вибачення».
Чи розумно нам виправдовувати Іран?
Навряд чи вони святі.
Якщо Росія мала на меті втягнути нас у війну в Перській затоці,
то будь-що, крім виправдання, стало би подарунком Кремлю.
Поки ми не дамо ясно зрозуміти, що Іран не є винуватцем,
решта світу віритиме, що смерть посла Хаджара…
У вашому кабінеті.
Вибачення. Перед Іраном.
-Ні. -Димова завіса.
Росія замість Ірану.
Хай там як, ми не можемо виправдати Іран, поки не будемо готові назвати Росію.
А що саме ми скажемо Ірану?
Можемо запропонувати інші поступки.
Тільки не пропонуйте чаю.
А знаєте, вона має рацію.
Я пожартувала.
Або кави, я б сказав.
Боже мій.
Перепрошую?
Ви дотримуєтесь жорсткої позиції щодо теорій іранських змов
і дієте так, ніби ми винесли тіло Хаджара у валізі.
ЦРУ не вбивало Кеннеді,
К'ю не інтернет-месія,
і чай не був отруєний.
Мені сказали, хімічний аналіз ще не завершений.
Якщо він і отруївся, то не чаєм.
Він навіть не пив його, коли вже з'явилися симптоми.
Остіне?
Води.
Гадаю, нам слід зробити перерву.
Гаразд. Перерва.
Ти розумієш, що щойно сказала?
Сказала, що ти був занадто різким? Бо так і є.
Ти сказала, що симптоми виникли до того, як він випив чай.
Так.
ЦРУ, можливо, й не вбивало Кеннеді, та воно провело тебе до мого кабінету,
невдовзі після чого посла Ірану вивезли на каталці.
Чорт.
Ти не мала б знати, бо тебе не повинно було бути там.
Мені шкода.
-Погано, що вважають, ніби я вбив Хаджара. -Розумію.
Краще б я цього не робив разом із великим сатаною.
Що?
Твоя…
Твоя сорочка.
Ти пропустив ґудзик.
Прокляття.
Ні.
Дякую.
Скажемо, що це ти розповів мені про чай. Якщо хтось спитає.
У чому я сумніваюсь.
Що за більш тривала дискусія?
Пункт три, раніше відомий як пункт один. Ми називаємо його «Обійми».
Вони помітять, що нас немає.
Думаю, заява зробить свою справу.
Ви любите нас,
Троубрідж не буде більше називати президента гівнюком.
На знак каяття
ви кажете сабвей, а не метро.
Він не буде нікого обіймати.
Він хоче покласти цьому край.
Край чому?
Союзу двох націй.
Припущенню, що американці мають рацію за правом сильного.
Що британські військові не можуть діяти без американської допомоги чи схвалення.
Що ми терпимо примхи ваших обранців
і принижені вашими незміннно егоїстичними інтересами.
Бути ворогом Америки може бути небезпечно,
але бути її другом — це смертельно.
Ви в біса з глузду з'їхали?
Прошу, спокійніше…
Ви нас кидаєте?
-Прем'єр-міністр… -Ви пішли з ЄС.
Шотландія та Північна Ірландія хочуть від'єднатись.
Росіяни вже рік вбивають українців,
тепер вони звернуть свою увагу на вас.
І в цей момент ви хочете переосмислити альянс?
Ти маєш рацію, це більш тривала дискусія.
Пропоную вигадати вибачення без вибачень
перед антизахідною теократією, що вже майже ядерна країна.
Виявляється, це не так дратує, як наші «Обійми».
Жодних вибачень.
Це неможливо.
-Алістере. -Неможливо.
Гаразд.
Можу назвати дещо, що вони воліли б отримати замість вибачень.
Наприклад?
Виключення їхнього Корпуса вартових
зі списку іноземних терористичних організацій.
Але суть не в цьому.
Думаю, Іран побачив би у цьому суть.
Посол Вайлер, ми більше не імперія.
Ми навіть не частина континенту.
Ми маленька острівна країна з величною демократією.
Ми назвали Іран ворогом, а він ним не був,
тож тепер ми вибачимося,
навіть якщо США воліють, аби ми цього не робили,
бо коли решта світу перестає вірити нашим словам,
то ми втрачаємо власну могутність.
Що там таке?
Просто клас.
Прем'єр-міністр опинився тут по сусідству
і зараз йде привітатися.
Прем'єр-міністре. Яка честь.
Переді мною відкрилася дорога
і здалось, ніби все графство Кент лягло переді мною
і розставило свої витончені ніжки, аби бути зґвалтованим цим звіром-двигуном.
Ось як я опинився тут.
Чудовий автомобіль.
Позичив у друга.
У друга таке ім'я, що важко вимовити.
А я вирішив покататися,
перш ніж нацисти в сфері моралі все зіпсують.
Боже правий.
Принюхайтесь.
Ну ж бо. Кожен.
Скажіть, що ви відчуваєте?
Джуліане.
-Нічого особливого? -Нічого особливого. Так.
Тоді як заміський будинок Чекерс, моя відрада, притулок для відпочинку,
дещо смердить.
Лідія весь час про це каже.
І знов це все ваше.
Обрали мене. Чому ж вам дістаються всі найкращі іграшки?
Радий вас бачити, сер.
Радий за вас.
Я чув, що Великий Генон любить випити,
тож завтра коктейлі розноситимуть рано і часто.
Йдеться про Росію, тож, вочевидь, з горілкою, щоб задати тон.
Внесу свою лепту.
Що ви вигадали?
Ми тільки почали.
Можливо, вам буде цікавіша повна доповідь після зустрічі.
Ні, не буде. Я хочу зараз.
Що ж, ми остаточно визначилися з порядком денним на завтра.
Перший пункт — Іран.
-Щось схоже на… -Розворот.
Ні. Перший пункт — Росія.
Велика країна. Закатували Україну.
Рознесли вщент наш авіаносець.
Ми ще не порушували російське питання.
Як цікаво.
Преса критикує мене за бездіяльність.
«Таймс» закликає до дострокових виборів.
Генон завтра приїздить, аби стати з нами пліч-о-пліч,
ймовірно в мить, коли ми повідомимо світові, що саме сталося.
А тим часом, ви ще не порушували питання Росії.
Посол Вайлер, ви розумна. Хіба вас це не дивує?
Про Росію ніхто не забув.
Мені просто цікаво, чи існує порядок денний
до порядку денного мого міністра закордонних справ.
Звісно, ні.
Я запитав посла.
Пані посол, Іран завдав удару по нашому кораблю?
Ні.
Чому ж ми говоримо про Іран?
З усією повагою, якщо Росія підставила Іран…
Це вічне «якщо».
…можна перетворити Іран
з одного з небагатьох друзів Росії на її заклятого ворога.
Він планує, аби ви стали великим державним діячем.
Став. Колись.
Тим часом у мене сорок одна вдова,
які вимагають прав за вашою Другою поправкою вже сьогодні,
а не колись.
Росіяни підірвали наш військовий корабель.
Може, нам варто припини пісятися в ліжко, і завтра, якщо не сьогодні,
сказати, хто це зробив.
-Сер, якщо дасте нам шанс… -Можливо, ви маєте рацію.
Погляньте на це.
Дякую, Остіне.
Ні, це я вам дякую. Це було справді корисно.
О, я не йду.
Засукуємо рукава.
Давайте зануримося.
ІСУС
Я чоловік?
КІССІНДЖЕР
Частково, в кращому випадку.
Скажімо так, це суб'єктивно.
Дерева. Ставок.
Я жива особа?
Нижче поясу, можливо.
Я себе знаю?
Що ж, сподіваюся, що ні.
Хоча скажете, що знаєте, якщо колись будете балотуватися на вищу посаду.
Будете ж?
Казати, що знаю?
Ні. Претендувати на щось.
Втікати з чистилища.
Я насолоджуюсь перервою.
Це дурниці.
-А що, я себе знаю? -Ні.
Хоча, можливо. Ні.
Обережно.
Я знаю всіх.
Ви б йому сподобалися.
Він. Цікаво.
А, Великий храм. За поворотом є ще один,
з назвою на кшталт Трохи менш Великий храм.
Храм.
Я не…
Я — Бог?
Що тут скажеш.
Не заперечили.
Я — Ісус?
-А я… -Зовсім ні.
Остіне!
Гей! Ви підступна маленька шахрайка!
От і ні. Я клятий Генрі Кіссінджер.
«Можливо, ви маєте рацію»?
Ти розумієш, про що ми говоримо?
Звинувачуємо Росію в нападі на британський корабель.
Завтра, з держсекретарем США.
Ми по це говоримо, ось і все.
Зустріч перетвориться на доповідь щодо Росії.
Після чого, якщо є Бог на світі, прем'єр-міністр поїде.
Я думаю, ми маємо сказати йому, що не готові звинуватити Росію.
Треба, щоб ти мені підіграла. Можеш це якось зробити?
Ти просиш мене допомогти?
-Так. -Бо у мене багато справ.
Маю сказати Генону, що на нього чекає засідка
з вимогою, аби наші дві нації припинили бути солодкою парочкою.
Часом мені доводиться говорити замість прем'єр-міністра.
Але я, особисто, прошу тебе, особисто,
допомогти мені.
Чим я можу допомогти?
Йому потрібен короткий зрозумілий звіт про стратегію щодо Росії.
Щось, що допоможе йому почуватися…
Розумним і тим, що все контролює?
-Мабуть, так. -Він такий не один.
Несподівані зміни в сьогоднішньому розкладі.
Наш порядок денний тепер виглядає таким чином:
Пункт перший — Росія.
Другий —
Росія.
Третій. Джуліане?
Росія?
Швидко схоплюєш.
Але це не офіційно.
Не офіційно що?
Росія.
Не офіційно.
Чорт, не можу повірити.
Я думав, індійці вистежили того,
хто підірвав корабель і зробив постріл.
Так і є.
Після чого румунська розвідка
в найвеличнішому тріумфі миш над людьми
-вистежила, як він втік до Росії… -Сер, складність у тому…
…де йому заплатив… Хто?
-Ленков. -Який є росіянином!
Що в цьому складного?
Ви радники з міжнародної політики з усім арсеналом холодної війни,
а не прихильники плоскої Землі у пошуках її краю.
Сер, ми не можемо бездумно кидатися звинуваченнями на адресу Росії.
Це ядерна держава, якою керує людина,
яка й без провокацій з радістю зрівняє з землею суверенні країни.
Ми називаємо це геноцидом. Росія називає це добре виконаною роботою.
-Гаразд. Тоді звинуватьте Леніна. -Ленкова.
Ким би він у біса не був, звинуватьте його в убивстві 41 чоловіка!
Жінок теж.
Ленков — це фіговий листок для Кремля.
У мить, коли ми звинуватимо Росію чи Ленкова
у прямому нападі на Сполучене Королівство, союзника НАТО,
вони випередять нашу реакцію.
Вони не в змозі перемогти нас у конвенційній війні,
але можуть зірвати печатку з останнього табу, що залишилося, —
ядерної зброї.
Для початку тактичні боєголовки,
ніби вони менш важливі, хоча це не так.
Він ходить по тонкому льоду.
І якщо ми дотримуватимемось вашого блефу до самого кінця…
-Мого чого? -Сер, гадаю, ви не розумієте.
Хіба?
Прем'єр-міністр добре розуміє, що ми не можемо звинуватити Росію,
доки не знатимемо, як нам реагувати.
Це було б божевіллям.
Та поки ми ще хвилюємося про докази, він дивиться в майбутнє.
Держсекретар вже в дорозі.
І хоча нам може не знадобитися допомога прем'єр-міністра
у формулюванні звинувачень,
його допомога, безумовно, буде нам потрібна для пошуку відповіді.
Устами діви говорить істина.
Зроблю кілька дзвінків. Коли повернуся,
надайте мені кілька варіантів нашої відповіді.
У вас двадцять хвилин.
Хто той росіянин з НДІ, з яким ти працював у Таллінні?
Шульман?
У мене був чудовий ранок. Дякую, що спитала.
Я маю 20 хвилин на розробку
двосторонньої відповіді Британії щодо Росії.
-Хто був той росіянин? -Мені провели екскурсію.
-Виявляється, вона сестра, а не дружина. -Що?
Сесілія Деннісон.
Вона його сестра?
Оце так несподіванка.
Хто бере з собою сестру?
Її покинув якийсь мутний королівський засранець.
А Деннісон сприйняв її невдалу спробу самогубства надто серйозно.
-Чорт. -Тепер не спускає з неї очей.
Вона любить брата.
Каже, що він може бути козлом, але в нього добре серце.
Його дружина померла кілька років тому,
і йому вкрай необхідно потрахатись.
-Господи. -Послухай…
Якщо я поїду, тобі знадобиться хтось для втіх,
інакше ти будеш сердитою, а це погано для Америки.
Геле.
Він платонічний ідеал з усіх тих довбаних гарненьких затюканих ботанів,
які в тебе були до мене.
Не прикидайся, що не помітила.
Росіянин? Із замерзлими туалетами в Таллінні?
Шеллман?
Я серйозно. Ти не маєш його упустити.
У нього була ідея, як накласти санкції на олігарха, що добував кобальт,
не зменшуючи світові поставки кобальту.
Так.
Як його в біса звали?
Не пам'ятаю.
Геллман. Геллман!
Бен Геллман.
-Я можу вам допомогти, пані? -Ні.
-Все гаразд? -Так.
-Ви кричали. -Бен Геллман із НДІ.
Мені потрібно подзвонити йому й отримати фінансові звіти,
віце-президента «Газпрому», і я збираюся… з'ясувати дещо.
Вітаю. Ви ж знаєте, що я працюю на вас, так?
-Так. -Як і Ронні.
Я в захваті.
Ви були заступником голови місії, але тепер вже ні.
Тож якщо вам потрібно в чомусь розібратися, я можу допомогти.
Як і Ронні та вісімсот інших людей, які на вас працюють.
-Поки я поясню… -Пані, думаю, вам варто спробувати.
Думаю, ми робимо частину роботи, яка вам до вподоби,
з якою ви чудово пораєтесь, але це велика праця.
Як і моя робота.
Вам не впоратися з обома.
У мене на лінії Бен Геллман.
Ви можете зайти.
Ви. Складіть 17 варіантів прийнятних дипломатичних заходів
у відповідь на дії Росії.
Два у мене вже є. Ось заготовки для інших.
Це… від руки?
Прем'єр-міністр виступить з промовою в парламенті.
У промові навіть не згадає про Росію чи Ленкова.
Але запросимо вдову хлопця, якого росіяни у 2006 році отруїли в Лондоні,
аби усі зрозуміли, що прем'єр говорить про Росію.
-Він любить промови. -О так.
Але, як і з кобальтовими санкціями та забороною на в'їзд, цього недостатньо.
Саме тому ви подаєте їх усі.
Самі по собі вони нікчемні,
але складіть всі докупи,
-це буде схоже на пожежний шланг із… -Нікчемностями.
-Це буде схоже на комплексну атаку. -Думаю, ні.
Що ж, на жаль, ні — це не варіант.
Перерахуйте їх швидко, змусьте його відчути, ніби це…
-Пожежний шланг. -Саме так.
-Ось ти де. -Ти мене шукав?
Шукав.
Я отримав це від одного джентльмена в конюшні.
Пустотливого конюха?
Мені він здався милим.
Ти надзвичайний.
Тобі можна довірити поцупити пляшку з льоху?
-Я народжена для цього. -Добре.
Знайди нам якоїсь їжі.
Ось, візьми це.
Як хтось спитає, ти йдеш спостерігати за пурпуровими ластівками.
Маленькі пташки, не пурпурові,
але чомусь всі думають, що вони варті прогулянки.
Пурпурові ластівки. Ясно.
Заборона на в'їзд.
Для всіх громадян Росії.
Вони вбили 41 британського моряка, а я зіпсую їм відпустку в Кенсінгтоні?
Якщо ви скоординуєте дії зі Сполученими Штатами…
Я ще зіпсую їм відпустку на Палм-Біч?
Індія.
Може, вдасться переконати Індію приєднатися до наших санкцій проти Росії.
Я застрелюся.
Що ж, сукупна сила пожежного шлангу дипломатичних…
Лайно. Пожежний шланг дипломатичного лайна.
-Міністр закордонних справ намагається… -Так, знаю. Але я кричу «лайно»!
Минув місяць війни в Україні,
як ми вже випробували всі дипломатичні засоби.
Ми наклали санкції на російський борг, ембарго на їхню нафту
і закрили їм доступ до SWIFT, так?
Ми підіймали ставки і блефували.
І розбили вщент усі сходинки, коли лізли...
Не лишилося жодного кроку.
Тим часом вони розбомбили пологові будинки в Маріуполі,
обстріляли Чорнобиль
і в під виглядом іранців підірвали наш дорогоцінний корабель.
То чому нам не можна відповісти як належне?
Якщо ми вчинимо так, як вони,
зруйнуємо міжнародний порядок, заснований на правилах…
Що, це робить мене лицеміром?
І що? Я можу згадати й гірші слова.
«Військовий злочинець» підходить?
-Мабуть, саме час зробити перерву на обід. -Ні, це я піду на обід.
А ви залишитеся тут, голодні й зосереджені,
доки не вигадаєте адекватну відповідь Росії,
яка не зробить мене схожим на тремтячу дівку.
Після вас, пані.
Секретарю Деннісон, можна вас на хвилинку?
Авжеж.
Перепрошую?
-Вони їдять? -Це було б неправильно.
Геле Вайлер.
-Прем'єр-міністре, радий бачити. -Заходь і приєднуйся.
А де команда?
Згадую сторінку з книги святого Бонавентури.
Зараз 1268 рік, кардинали не можуть дійти згоди щодо нового папи,
отже, що робить Бонні?
Розмазує їх по столу?
Він замикає їх без їжі, доки не приймуть рішення.
Троє померло, але це спрацювало.
-Господи Ісусе. -Те саме сказали кардинали.
Ти мав справу з росіянами.
Так, кілька разів.
Чому все це збіговисько обм'якає від ідеї конфронтації?
Що мені зробити? На твою думку.
Вам краще запитати посла.
Я йду шукати пурпурових ластівок.
Пурпурових кого?
Токсикологічного аналізу ще немає,
але поліція хоче поговорити з вами, незалежно від результатів.
-Ви вже з ними зустрічались? -І не раз.
Було б корисно, якби ми могли…
-Узгодити наші історії. -Точно.
Сідайте.
-Вибачте, що відриваю вас. -Зовсім ні.
Хотіла лише переконатися, що у нас однакова версія подій.
З радістю перевірю. Це вже стало проблемою.
Це не стало проблемою. Ніхто не помітив.
Хто мені щось пояснить?
Я ледь натякнула, що знаю, коли у посла виникли симптоми,
ще до мого приїзду.
Ніхто не помітив.
Ви ж помітили.
-Ні. -Він помітив.
Я б не склав усе докупи, якби ви не заговорили про це.
Але ви помітили, а отже, і будь-хто з них міг також.
Що ж, напад кашлю майже минув.
-Майже? -Це звучало так, ніби ти проковтнув кота.
Поїхали далі.
О котрій годині вона потрапила до кабінету міністра закордонних справ?
ПОСОЛ США — КЕТРІН ВАЙЛЕР
Ви не знаєте?
Я знаю. Ви не знаєте…
Ось в чому проблема. Мене вже допитували.
Тоді не має значення, коли я туди потрапила,
важливо лише, що сказали ви.
-Стюарте? -Ми ще не обідали.
Медики прибули до офісу о 16:26,
то давайте зійдемося на 16:30.
Де саме впав посол Хаджар?
Він впустив чашку на стіл і впав на підлогу.
Ні.
Думаю, я пам'ятаю, як виглядав чоловік, який помирав у моєму кабінеті.
Він упав на підлогу, ви до нього підійшли,
щоб підтримати. Я викликав на допомогу.
Ні. Він упав на диван. Я допомогла йому сповзти на підлогу.
-Вона вміє допомагати. -Ні, не вміє.
Бо вона не допомагала.
Вона прийшла, коли він уже лежав на підлозі.
Вона й гадки не має, як він упав.
-Чорт. -Так, їй не варто говорити з поліцією.
Може, ми з цим покінчимо?
Що там з Троубріджем?
Це гра, вся ця...
Дещо, але не все.
Пам'ятаю, як вперше побачила як вибігає він на трибуну
зачитати свої зауваження з каракулів на тильному боці долоні.
І перевіряє емблему позаду себе,
аби переконатись, на що саме він має дати зауваження.
Я подумала, що це дуже здібний 13-річний хлопчик з дефіцитом уваги.
Маю на увазі, до біса ерудований.
Достатньо розумний, аби не працювати,
але недостатньо хитрий, щоб це приховати.
Твоя черга.
Вдруге я бачила, як він біг на сцену та перевіряв декорації,
і зрозуміла, що недооцінила його.
Штучна невимушеність.
Це гарний прийом.
Як думаєш, дощ буде?
-Ні. -Хочу, щоб був.
Навіщо?
Трохи дощу полегшує те, що вся ідея мого життя полягає в тому,
аби залишити якомога менше слідів на шкірі цього світу.
Ти депресивна?
Чи я…? Депресивна?
Все у роздумах.
Знаєш, така сумна дівчина,
задумлива, нестабільна,
виснажена маленька срана сирітка.
Гаразд, я сиджу тут, їм твій сир.
-Так. -Гризу твій пармезан.
Я магніт для депресивних жінок.
Тобто, годі.
Цей день може бути одним з кращих днів в житті людини.
Тобто, вода виблискує,
в повітрі відчувається запах свіжоскошеного сіна,
а ми тут...
за наказом корони і держави, аби жерти здобич королів
і багатства землі.
І ось я з ще однією жінкою,
яка вміє знайти ту ложку дьогтю
в кожній бочці меду.
Так.
Твоя депресивна дружина — не моя компетенція.
Хай там як, у мене виник легкий дискомфорт.
Правду кажучи, я тут, аби сказати тобі,
що ти як сир в маслі катаєшся.
І тобі пристало б закрити рота й насолоджуватись життям.
Правда?
Я думала, ти добрий.
А ти закінчуєш з недобрими чоловіками?
Були вони недобрими від початку?
Мої жінки на початку не були депресивними.
Думаю, це я їх на це спонукаю.
-Що ти робиш? -Тікаю від тебе.
Я насолоджуюсь життям.
Не хочу витрачати цей епічний день на нездатних до радості.
Це прекрасно.
Чорт, так!
Залізай у чортову воду!
-Залізай. -Так.
-Ну ж бо! -Вона наче холодна.
Ні. Залізай у чортову воду.
А ти, виявляється, досить жорстокий.
Залізай. Негайно.
-Вона каламутна. -Каламутна.
Слухай, ні, я не нию.
Тут якійсь довбані штуки ростуть.
Боже.
Ну ж бо, пірнай! Пірнай!
Боже, тут холодно!
Ні, не холодно.
Чорт.
Боже.
Ходи сюди і зігрій мене.
А ось це, моя маленька легковажна сирітко, я зробити можу.
До біса холодно.
Чорт.
Будь поруч.
Думаю, ти маєш мене трахнути за мої проблеми.
Усе, крім цього.
Що це означає?
Я… трагічно відданий своїй дружині.
Так виглядає трагічна відданість?
Так.
Механізм не працює ні з ким іншим.
-Я тобі не вірю. -Ні?
Гаразд, перевір сама.
Ну, знаєш, для цього є ліки.
Так, є. Для цього також є дружини.
А ти, виявляється, трохи зануда.
-Не дивно, що ми всі депресуємо. -Я?
Я зануда?
Як справи?
Сутулячись, прямую до Віфлеєму.
І яку терапію ми пробуємо сьогодні?
Так, ти мене підловила.
Я трохи не в собі.
-Чудово. -Це ж те, що роблять дружини послів, так?
Випивають трохи вина, викурюють трохи трави.
Вдихають повітря.
Грають свою роль професійно.
Я з ніг збиваюсь, намагаючись довести тобі,
що можу відійти на задній план і лишатись там.
А для цього потрібне дієве заспокійливе.
Господи, Геле.
Знаєш, прем'єр-міністр запитав мене, як йому бути з Росією,
а я говорив про клятих пурпурових співочих пташок.
Я не дав йому жодної поради. Я нікому не дзвонив.
Я не збирав тобі групу підтримки за твоєю спиною. Я…
Я пішов на гарну прогулянку.
Я поплавав.
Мій член тримала в руках якась сексапільна істота,
а він поводився так як завжди, коли це не ти.
А потім я прийшов сюди.
Так?
Троубрідж хоче відтворити блокаду Ленінграда.
Що думаєш?
Звучить погано.
Це все, що ти думаєш? Сильно обкурився?
Не хочу, аби мене змушували щось сказати,
за що б ти мене зненавиділа.
Тут відбувається геть інше.
Ти хочеш моєї допомоги, ти не хочеш моєї допомоги.
Я найрозумніший зі всіх, я найбільший ідіот у світі.
Ми можемо просто визнати, що проблема не лише в мені, Кейт?
Що це в біса таке?
Це твоя остання спроба врятувати наш шлюб?
Ти — дружина? Робиш все, що я прошу?
Ти такий до біса слухняний, що я була би дурепою, якби відпустила тебе?
Так.
Маріо, це Кейт Вайлер.
І знову в трясовину. Почнемо?
Стюарте.
-Повернемося до нашого порядку денного. -Зачекай. Одну секунду.
Перший пункт — Росія. Другий — Росія.
-Третій… Джуліане? -Росія.
Росія!
Отримала результати токсикологічного аналізу?
Так, але я дзвоню не через це.
Може, почнеш саме з цього?
Це не була отрута. Це був інфаркт.
-Але це не… -Так!
Ніби гора з плеч…
-Почуваюся так, ніби щойно висрав цеглину. -Молодець.
Чому посол дзвонить до Міноборони
за списками цілей, які хотіли б окреслити?
Скажи людською мовою.
Вона подзвонила до Міноборони і попросила дати список об'єктів,
які зручно було б бомбити в Росії.
Сподіваюсь, що відповідь, що нічого, що їм було б зручно бомбити…
Якщо питаєш у військових про об'єкти, які вони хотіли б знищити,
у них є відповіді.
Європейський Союз?
Так.
І як ви це бачите,
я їм смокчу до того, як вони попросять чи після?
Я розумію…
У німців члени досить малі, аби смоктати їх під час розмови,
але в бельгійців, на диво, ні.
-Сер. -Ми — Велика Британія.
Ми — Глобальна Британія.
Ми не благатимемо ЄС про якусь дрібну бюрократичну помсту.
Як би ми не хотіли уразити їх у відповідь,
ми не можемо бити ведмедя з другим за величиною ядерним арсеналом у світі.
Ми робимо те, що утримує всіх нас від ядерної ескалації.
-Сер, я хотіла б на секунду втрутитися. -Пані?
Він хоче поговорити.
-Вона зайнята. -Можна я закінчу свою думку?
-Навряд чи йому це сподобалось. -Можна вас на два слова?
І тут ви запропонуєте різке засудження з боку ООН?
-Навряд і це вам сподобається. -Ні.
Загинув 41 британський військовослужбовець.
Я зобов'язаний вшанувати їхню жертву,
дати розраду їхнім родинам та продемонструвати цій нації,
що її довбаний уряд захищатиме громадян.
Звучить так, ніби ви хочете щось розбомбити.
Чому б це не зробити?
У мене є список цілей в Росії, наданий Міністерством оборони.
Чому б вам не вибрати якусь одну, і ми що-небудь знищимо?
Переклад субтитрів: Vsevolod Ivashchenko