AZ ELŐZŐ RÉSZEKBEN
Lenkov műve az anyahajó elleni támadás. De nem a Kreml bérelte fel.
Szerintem a miniszterelnök tette. Házon belülről jött a parancs.
És a három sérült amerikai, köztük a férjem, itt dolgozik.
A francia hírszerzés szerint meg fogjuk ölni Lenkovot.
Hát nem.
Vagy de?
- Szerintem rendben lesz. - Nem.
Mert összevesztünk, és én most büntiben vagyok.
Mr. Grove!
Elnézést! A külügyminiszter megkért, hogy ezt adjam oda.
GROVE HALOTT
Ki tudta még, hogy találkoztok?
Neked mondtam el, aztán te Stuartnak.
Margaret Roylinnak is elmondtam.
Margaret Roylin eltűnt.
Lenkovot megölhetik a brit különleges erők, Roylin meg eltűnt.
Ön szerint meghalt? És Trowbridge...
Lehet, hogy...
rendet rak.
Véget ér a házasságom.
Csaknem 11 órán keresztül műtötték.
Ronnie nem élte túl.
Kettes osztály!
Megkeresem a nagykövetet.
Tartsa a vonalban az illetőt!
Ráérek.
Egyáltalán nem gond.
A DIPLOMATA
- Jó reggelt! - Üdv!
- Jó újra így látni. - Köszönöm.
- Viszlát! - Viszlát!
Erre, asszonyom!
- Jól vagy? - Igen.
Jól van?
- Ez nem túl bölcs ötlet. - Vegye fel!
Miért nem kísér ki a kocsihoz?
Itt nem eshet baja.
Ezek veszélyes emberek.
Látniuk kell önt.
Nem keresik tovább, ha úgy vélik, tudják, hol van.
Nincs szökésben. Egy kolléga temetésén van.
A következő két órában ez London legbiztonságosabb helye.
Szörnyű. Olyan jó ember volt!
Borzalmas.
William!
Döbbenetes.
Három sorral előrébb balra.
SIR MERRITT GROVE GYÁSZSZERTARTÁSA
Így, míg a fény kihunyóban
Egy téli délutánon, egy elhagyott kápolnában
A történelem a most és Anglia.
És nem hagyhatjuk abba a kutatást,
És az lesz kutatásunk vége, Ha megérkezünk oda, ahonnan elindultunk,
És először ismerjük fel azt a helyet.
Minden jóra fordul...
Látja?
Minden rendben. Azt akarjuk, hogy észrevegyék. Úgy nem keresik tovább.
Minden oké?
Ja, csak az ideg.
...egy lesz a tűz meg a rózsa.
„Végezetül pedig: erősödjetek meg az Úrban
és az ő hathatós erejében!
Öltsétek fel Isten fegyverzetét,
hogy megállhassatok az ördög cselvetéseivel szemben!
Mert nem a vér és a test ellen kell küzdenünk,
hanem a fejedelemségek ellen,
a hatalmasságok ellen,
a sötétség világának kormányzói ellen,
a gonoszságnak az ég magasságaiban lévő
szellemei ellen.
Vegyétek fel tehát Isten fegyverzetét,
hogy ellenállhassatok a gonosz napon,
s megállhassatok, mert...
mindent megtettetek.
Úgy álljatok tehát...
Úgy álljatok tehát,
hogy derekatokat övezzétek fel igazságossággal!
Vegyétek a hit pajzsát,
amellyel kiolthatjátok a gonosz minden tüzes nyilát!”
Margaret Roylin ott ül hátul.
Esküszöm neked, hazám Minden földi dolgok...
- Most. - A kabátot, kérem! Most!
- Lehetne gyorsabban. - Hal!
Jó, mindjárt.
A francba!
Felveszem.
- Jaj! - Jól van?
- Jól vagy? - Igen.
Szédülsz?
Megvan.
Ne álljon fel!
Ne siessen!
Jól van már?
- Ledőlnél? - Nem, jól vagyok.
- Jobban van? - Aha.
Sajnálom, köszönöm!
Margaret!
Segíthetek, uram?
Elnézést!
Jól vagy?
Aha, be kell ugranom.
Oké.
- Kell pisilned? - Nem.
Csak nem fogsz elkísérni a férfimosdóba.
Vegyél vissza ebből!
Figyelj...
Ettől még elhagyhatsz.
- Mármint elválhatunk. - Jó. Menj nélkülem!
Komolyan. Ne maradj velem, csak mert felrobbantottak!
Nem ez az oka.
Marsh parancsnok úr, mindent köszönök.
Megtisztelő, hogy itt lehetek, uram. És láthatom önt.
Ha jól értem...
Dugtatok?
Nem!
Nem dugtunk.
De tervezted?
Igen.
Még megteheted.
Nem akarom.
Ő tud önállóan pisilni.
Te is tudsz.
Jól van?
Többé-kevésbé.
Akkor jó.
A gyanúnk beigazolódott.
A letartóztatásból talán több is lesz.
- Le tudná fújni? - Próbálom.
Csak ő tudja megnevezni az elkövetőt.
- Életben kell maradnia. - Nagyon igyekszem.
Margaret Roylin itt volt.
Most?
De ez jó hír, nem?
Nem egy árok mélyén hever.
Kész áldás.
Szörnyen viselkedtem Párizsban.
Nem.
- Ön segíteni akart, és... - Ön pedig... féltette a férje életét.
Sajnálom.
Biztonságban van.
A házasságom...
Az is.
A dolgok rendben vannak.
Istenem...
- Itt van...? - Igen.
Hol?
Földszint. Fogadószoba.
Mit mondott?
Dennisonnal akar beszélni.
- Miért? - Nem tudom.
- Nem velem vagy önnel? - Nem.
Mi a faszért csempésztük be ide?
- Nem érzi magát biztonságban. - Kitől tart?
Az nem világos. És Dennison utálja...
Igen.
...gondolta, ön által elérheti.
Azt mondta, rendkívül közel áll hozzá.
- Ez mi a faszt jelent? - Ezt mondta.
Ezért fizetnek.
Hogy rendkívül közel álljak a külügyminiszterhez.
Akkor hívja fel!
És mit mondjak?
Nem tudom. Nem én állok közel hozzá.
Kevésbé állunk közel egymáshoz, mint egy napja.
Ezt hogy érti?
Politika.
Nemet fog mondani?
Jaj, emberek!
Hagyjuk a konfettidobálást!
Ne másszanak így rá!
Micsoda diktátor!
Nem szabadna itt lennie. Dr. Kesten tudja, hogy dolgozik?
Fekszem a kanapén, Ronnie-ra gondolok, és jön a pánikroham.
Igen. Azt megértem.
- Üdv újra itt! - Jól van.
Tegyenek úgy, mintha dolguk lenne! Mindannyian.
Beavathatjuk?
Leülne?
Nem rossz ötlet.
Ne vigye túlzásba az első napon!
- Lassan! Ráérünk. - Nyugi!
Igen, még szokom a cuccot.
- Ezeket elveszem, jó? Aztán... - Ereszkedjen lejjebb!
Ez nem a legjobb szék.
- Ezeket odaadom. - Fogom.
- Kér egy párnát? - Jó ez így.
Nem kell pattogni.
- Az eligazítás... Mehet! - Az megvolt.
- Azt hiszem. - Igen.
Csak... Úgy volt, hogy...
Telefonálok. Igen.
Ha kettesben beszélnének...
- Már végeztünk. - Biztos?
Igen.
Viszlát!
Stuart!
Annyira sajnálom!
De hát mit?
Én küldtem oda.
Jaj, ne! Nem.
Nem lett volna a közelben, ha én nem küldöm.
Ugyan már! Erről egyáltalán nem ön tehet.
Nos...
Emlékszik, mit mondott Alysse-nek? „Ne kérjen bocsánatot, ha nem hibázott!”
És ennyi.
Hallottam valamit.
- Tényleg? - Igen.
Azt, hogy...
egy bizonyos illető
különleges kapcsolatban áll valakivel, de nekem nem akarta elmondani.
- Asszonyom! - Amit megértek. Nyilván!
Nem kíváncsiskodom, a maguk dolga.
De ez a legcukibb dolog, amit valaha hallottam.
Kidobott.
Segíthetek?
Nem, köszönöm.
Megnézem az e-mailjeimet, és úgy teszek, mintha minden oké lenne.
Kinyitom az ajtót.
- Igen? - Wyler nagykövet keresi.
Köszönöm.
Halló?
Beszélnünk kell.
Ide tudna jönni?
Kate, szerintem ez nem jó ötlet.
Ó, te jó ég!
Bocsánat! Nem úgy értem.
A nagykövetségen kell találkoznunk. Sürgős.
Asszonyom, hordányi köztisztviselő osztja be az időmet.
Küldhetném valamelyiküket?
Részvétkönyvet küldünk Ronnie családjának.
Elmondhatatlanul hálás lennék,
ha inkább ma szánna rá egy percet, mint a héten később,
és idejönne, mondjuk úgy, most.
Tényleg nem tudok.
Nem tenném ezt, ha ez nem lenne...
Muszáj idejönnie.
A fájdalomcsillapítók jók, de a nap közepétől már nem hatnak.
- És rájössz, hogy túlerőltetted magad. - Nagy szívás ez.
Tessék.
Fantasztikus. Köszönjük.
- A legjobb brit tea. - Aha. Örvendetes.
Szerintem mi most csevegünk egy kicsit. Mármint csak mi ketten.
Hogyne. Persze.
- Ezt meg honnan szalajtották? - Gőzöm sincs.
- Mondtam pár dolgot a minap. - Ugyan!
- Bunkó voltam. - Semmi gond.
Sajnálom. Az egész dolgot.
Ön semmiről nem tehet.
Nos... akkor is sajnálom.
Ne kérjen bocsánatot, ha nem hibázott!
- Mintha a feleségét hallanám. - Tőlem hallotta.
Ettől nem dől össze a világ.
Ha bocsánatot kérünk olyasmiért, amiről nem tehetünk. Van ennél rosszabb.
Azt várja, hogy majd én kérek bocsánatot?
- Nem várok semmit. - Ronnie-ért? Vagy mert miattam megsérült?
Egyikért sem.
Mert nem én vittem bombát a buliba. Az valaki más volt.
Bocsi! Tej és cukor. Jobb későn, mint soha, ugye?
Neil, lenne szíves idehozatni a kocsimat?
Hogyne.
Itt van Margaret Roylin.
- Kér teát? - Nem kifejezetten.
Elnézést kérek.
Ugyan! Legalább volt időnk gondolkodni.
- Még megöleti itt magát. - Már most úgy érzem magam.
Azzal nyomaszt, hogy a különleges erőket küldik
Lenkov meggyilkolására.
Hogyhogy senki sem találja önt, miközben ön minden lépésünkről tud?
- De zsémbes! Itt szapul engem. - Visszatérhetnénk a „megöleti”-re?
Hányszor fogadta fintorogva a segítségem?
- Nem sokat értem el vele. - Kimerítő embernek tartom magát!
De attól még rosszul fogok aludni, ha úgy végzi az utcán, mint Merritt.
Akiknek belőle elege lett, azokat ön is idegesíti.
- És ők kik? - Elmondhatom. Azzal magamat öletem meg.
Már azzal a saját síromat ásom, hogy idejöttem.
- Ez biztos számít valamit. - Nem.
Roman Lenkovot brit állampolgárok bízták meg azzal,
hogy rakétát küldjön az HMS Courageousre.
Honnan tudja?
Negyven éve az a dolgom, hogy tudjak mindenről,
ami Whitehallban történik.
Nyugdíjba mennem se sikerült.
El kell mondania nekünk, hogy kikről beszél.
- Egy nevet mondhatok. - Oké.
- Merritt Grove. - Egy halottra keni a mészárlást.
Minden alkalommal lenyűgöz.
- És a társai? - Egyről volt szó.
- Nicol Trowbridge? - Austin!
Három név. Grove, Trowbridge, Roylin.
Hadd beszéljen!
A mi kormányunkban is vannak szélsőségesek.
Tehát Grove a brit szélsőségesekkel dolgozott?
- Vagy ő is az volt? - Azzá vált. Ment az árral.
A bevándorlóktól és Nagy-Britannia bukásától tartva választották újra.
Lenkov Grove megbízásából bombázta a brit hajót?
- A miniszterelnök nevében? - Nem így van.
Grove beszélni akart a férjével, ezért elhallgattatták.
Erre most maga fűnek-fának azt meséli, hogy valaki el akarja kapni Lenkovot.
Mert így van.
Úgy van! És az illető igencsak feszeng maga miatt.
Miért akarna Grove megtámadni egy brit hajót?
Skócia?
A függetlenségi mozgalom nagyot szólt.
- Kellett valami, ami egységet teremt. - Nicolnak kellett.
Mit akart Grove Haltől?
Merritt reszketett, mint a kocsonya.
Ha furdalta a lelkiismeret, és a honfitársai rájöttek...
Miből jöttek volna rá?
Ha valaki tudni akarja, mit gondol a miniszterelnök,
engem hallgat le, nem őt.
Amikor Nicollal beszélek, eldobható telefont használok.
De ha valaki engem hív...
Grove felhívta önt. Azzal, hogy aggódik?
Nem, drágám. Ön hívott fel.
Bújj be!
Hogy van?
Remekül.
Szuper. A miniszterelnök mindjárt itt van.
Stuart a nagykövetet keresi.
- Nem ér rá. - Én is mondtam.
Hadd indítson egy egyszerű nyomozást!
Az magának nem kerül semmibe.
- Miért nem fordult a hatóságokhoz? - Ők a hatóság!
Asszonyom!
- A miniszterelnök is aláírná a könyvet. - Most?
Igen, ki kell mennie hozzá.
Bassza meg!
- Nem fog menni. - Szerintem fog.
Itt van a külügyminiszter.
Még mindig?
Még nem írta alá. Eddig tárgyaltunk.
- Jó. - Nem végeztünk.
Zárják le!
- Stuart! - Asszonyom! Mégis mi folyik itt?
Az mindegy.
Remek! Akkor tíz perc múlva lent fogadjuk a miniszterelnököt.
Megerősítette az elméletét. A saját kormányától jött az ötlet.
Nicolt védi. Azonnal átadom a rendőrségnek.
Nem! És ha ők is benne vannak?
- A nő hazudik. - Talán.
De ha csak fikarcnyi esély is van rá, hogy valaki megöli önt...
Nem, álljon le!
Nekem kötelességem van.
Ácsi! Van pár napunk Lenkov letartóztatásáig, ugye?
Vizsgálatot kérek a vezérkari főnöktől. Még ma.
Majd holnap.
Ma este itt tartom. Biztos helyre viszem. Hátha mond még valamit.
- Itt tartja? - Igen.
- És ez... - Legális?
Ez nem emberrablás. A nő retteg.
Egy padláson bujkált.
Látszólag szívességet teszünk neki. És így van esélyünk kihallgatni őt.
- Ez se biztosan legális. - Beszéljük meg!
- Azt tesszük. - Csak mi.
Igen?
Nagykövet asszony! Mr. Hayford már nagyon várja önt.
Mondja, hogy megyek!
Jön a miniszterelnök. Aláírja a könyvet, és beszélne önnel.
Trowbridge?
AZ AMERIKAI EGYESÜLT ÁLLAMOK NAGYKÖVETSÉGE
- Uram! - Miniszterelnök úr! Örülök, hogy látom.
- Tragédia. - Igen.
- Mindkettőnk országát szolgálta. - Köszönöm.
Köszönöm, uram.
Erre tessék!
Lépjen hátra! Nem kell a fotóimra.
AZ AMERIKAI EGYESÜLT ÁLLAMOK KÉPVISELŐI
Asszonyom!
Adjon neki egy percet!
Majd később megbeszélik.
Hadd koncentráljon a külügyminiszter úr Ronnie-ra!
Uram, hozhatunk valamit inni?
Nem. Köszönöm.
Jegyzeteljünk?
- Nem kell jegyzetelni. - Elnézést.
Elképzelhető, hogy a nagykövettel kettesben maradjunk?
Hogyne.
Ez megoldható, ugye?
Miben segíthetek?
Margaret Roylin.
Hűlt helye sincs.
Sosem volt gyereke. De ott voltam neki én. Ezt a The Guardian írta.
Miért hívta fel?
Rozoga vénlány. Gyenge, mint az őszi légy.
Amikor eltűnt, a GCHQ ellenőrizte a hívásait.
Ön felhívta őt.
- Igen. - Párizsból. Miért?
Megmondja, hogy kezeljem önt.
- Engem kezelni kell? - Úgy tűnik, az elnök úgy gondolta.
Ezért vagyok itt.
- Mit javasolt Margaret? - Ha elmondom önnek, nem fog működni.
A tanácsadóm és barátom eltűnt, amikor a kollégánkat megölték.
Lenne oly kedves, hogy válaszol a kérdésre?
Az érdekelt, hogy reagálna ön, ha a franciák ellenzik a letartóztatást.
Mert először nemet mondtak.
Tudni akartam, feldühíti-e, ha nem járunk sikerrel.
Azt mondta, ön örülne, ha Dennison nem járna sikerrel.
Az a ribanc!
Talán téved?
Nyilván nem.
És még?
Kábé ennyi volt.
Mrs. Wyler, nincs tengernyi időm.
Azt mondta, ön azt hiszi, sakkozik, de valójában dámázik.
Ez a szöveg rá vall.
Úgy értette, túlbonyolítja a dolgokat, és ezért beszél vele.
Nem így értette.
Uram, ha hallok felőle, azonnal tájékoztatom.
Jó eséllyel leszarom.
AZ AMERIKAI EGYESÜLT ÁLLAMOK NAGYKÖVETSÉGE
Azt mondta, elvonom a külügyminiszter figyelmét Ronnie-ról.
Ma mindenkinek máshol jár az esze.
- Boldogul a mankóval? - Nem rossz.
Odáig el tudna jönni?
- Tudja, hogy sok minden történik. - Nem, gőzöm sincs.
Ha besétálok egy szobába, elhallgat.
Mindenki Ronnie-ra koncentrál.
Tudom.
Beszéltem a külügyminiszterrel, és felmerült, ki ölhette meg Ronnie-t.
Vadássza le a gyilkost! De legalább nézzen rá Ronnie képére!
- Az a gyilkos, aki aláírta azt a könyvet. - Mi?
Kezet is ráztunk vele.
A miniszterelnök.
Hogyan?
Margaret Roylin abban az épületben van. Ne nézzen oda!
Lenkovot brit kormánytagok bérelték fel. Merritt Grove volt az egyik.
Nem mondta, de Trowbridge lesz a másik.
Grove berezelt,
ezért a társai megölték Ronnie-val együtt, és majdnem ön is ott maradt.
És mindez valahogy azért jött össze, mert én felhívtam Roylint.
Ronnie arca beleégett az elmémbe. Nem kell ránéznem a fényképére.
A holttestet katonai gép szállítja a mildenhalli RAF-bázisról.
A ládát nyolc tengerészgyalogos helyezi be.
A nagykövetség felett lobogó zászló fedi majd a koporsót.
Ganon miniszter úr adja át Ronnie családjának Doverben.
Le kéne ülnöd.
Most ne mondd meg nekem, mit tegyek!
- Nem kellett volna elmondania. - El kell tüntetned Roylint a picsába!
Olyasvalakit bújtatsz, aki tud egy bűncselekményről,
aki részt vehetett egy nagyszabású bűncselekményben.
Majd megfontolom.
Tudod, hogy a nagykövet felhívta Roylint a bombarobbanás napján?
- Ezt elmondta? - Igen.
És mit mondott, amikor felhívta?
Emlékszel, hogy amikor összejöttünk, azt mondtam,
sok mindent nem mondok majd el, és te azt mondtad, kibírod?
- Igen. - Bírd ki!
Arra emlékszel, hogy kidobtál?
Nem vagyok a pasid. A követség első beosztottja vagyok.
És a nagykövet meg a CIA-irodavezető...
Az irodavezető egy random tippet vizsgál egy amerikaiak elleni támadásról.
A nagykövet olyan kapcsolatokat ápol, amik a nemzet érdekeit szolgálhatják,
hisz erre vették fel.
- Hát ez történik? - Igen.
Mert le akarja harapni a fejemet, meg a beosztottaimét.
Ő maga mondta. Sosem bocsátja meg magának,
hogy felhívta Roylint, és azt mondta neki, amit.
A WTC-tragédiában odaveszettek házastársai is gyötrik magukat,
mert aznap elengedték őket dolgozni. De attól még nem ők vezették a repülőt.
Nem! Ez nem ugyanaz.
Nem ugyanaz.
Wylerék olyan kibaszott menők!
Terroristákkal csevegnek, hadurakkal bratyiznak, lámavért isznak.
Mindez nem Vayle-ék idején történt.
Ronnie még élne, ha még Vayle-ék lennének itt.
Ez nem így működik.
Ez pontosan így működik.
Byron! Hagyjanak magunkra!
Felhívta a nőt.
Igen.
Mondtam, hogy kerülje el.
Kimenekítettem egy nyilvános rendezvényről az érkezése napján.
Csak hogy elkerülje azt a nőt.
De London nem komoly poszt. Mit tudhatnék én?
Sose dolgoztam Bagdadban, ahol az igazi férfiak.
Ha azt hiszi, nem tisztelem annyira, mint bárki...
Teszek rá, mit gondol rólam, asszonyom.
Taktikai hibát követett el.
Én elmondtam, ki ő. Maga meg szart rám.
Ez taktikai hiba volt, ami halálos következménnyel járt.
- Segíthetek, uram? - Nem. Hagyjon!
Fegyverrel tisztelegj!
AZ AMERIKAI EGYESÜLT ÁLLAMOK LÉGIEREJE
Fegyverrel tisztelegj!
Stuart haragszik.
Nyilván.
- Rám. - És rám is.
- Tényleg? - Remek a szitu.
Azt mondta: „Tudom, nem ön tehet róla, de azért bocsánatot kérhetne.”
És megtetted?
Igen.
Vagy nem?
Nem is tudom.
Nekem kellene.
Miért?
Roylin azt mondta, hogy azért vadászták le Grove-ot,
mert felhívtam, és azt mondtam, Grove aggódik.
A korreláció nem oksági viszony.
Nem értem, ez mit jelent. Úgy teszek, de nem értem.
Azt jelenti, hogy ez nem a te hibád.
Ezt mondd Stuartnak!
Fényt derítettél egy kormányon belüli összeesküvésre.
Azért fogják elkapni Lenkovot, mert valaki elmondta neked, hol van.
Különleges vagyok.
És Lenkov elmondja, hogy Trowbridge bízta meg.
Az én telefonhívásom nélkül ez sosem történt volna meg.
Látom, hogy sáros vagyok. Stuart is. Te sose láttad.
Most sem fogod látni.
Egy nap majd,
és úgy tűnik, nem ma lesz az a nap,
de egy nap azt fogod mondani: „Nagyon sokat ekéztelek.
A kabuli repülőgépért, a bejrúti házért, de most már valahogy megértem.
Ez a munkánk ára.”
Igazán adhatnál egy percet! Szerintem nem kéne ide bejönnöd.
- A szobámba küldesz? - Maradj! Megyek én.
Mi a fasz van már?
Azt hiszed, ezzel tisztáztad magad?
Mert már tudom, milyen érzés a nagy székben ülni?
Irritáló seggdugasz voltam,
de most már elég tökös vagyok ahhoz, hogy lássam, ez a munkánk ára?
Soha többé ne mondd ezt nekem!
Nem látod másképp a dolgokat az asztal túloldaláról?
Az látom, hogy az akcióiddal
kinyírattad az embereidet, ahogy most én is!
Jaj, ne már!
- Jó, a másik szobában alszol. - Nem, te mész át. Ott szar a matrac.
- Ez komoly? - Igen, komoly. Menj!
Igazságtalan voltam.
Visszakozol?
A meló miatt van.
Mindent úgy csináltam, ahogy te szoktad.
Hát az tuti.
Ebben a munkában
van valami erkölcsileg visszataszító.
Tehát a zseniális meglátásod az, hogy nem születtem gazembernek,
a meló tett ilyenné, és most téged is?
Igen.
Azt hiszem, a visszakozásod gyenge.
Kezdetnek jó, nem?
Tíz évig hagytam, hogy úgy viselkedj, mintha nem lenne erkölcsi érzékem.
Ezt érted tettem.
Szívességből.
Nem, rám lőcsölted.
Mostad kezeidet, mert én voltam mindkettőnk lelkiismerete.
Katherine! Tedd meg azt a kibaszott szívességet,
hogy odaát alszol!
Ez hihetetlen!
Bassza meg!
- Kate! - Megyek már!
Kapok fél percet, hogy megkeressem a kurva szemüvegemet?
Nem érem el a cipőmet.
A feliratot fordította: Büki Gabriella