DETTA HAR HÄNT...
Lenkov ordnade angreppet mot fartyget, men inte åt Kreml.
Det var nog åt premiärministern.
Ordern kom inifrån huset.
Nu har tre amerikaner, däribland min man, sprängts i luften.
Fransmännen tror att vi ska döda Roman Lenkov.
Det ska vi inte. Eller?
- Han kommer att klara sig. - Nej.
Vi bråkade, så jag är i onåd.
Mr Grove!
Ursäkta. Utrikesministern bad mig visa detta.
GROVE DÖD
Vilka visste att ni skulle ses?
Jag berättade för dig, och du för Stuart.
Och för Margaret Roylin.
Margaret Roylin är borta.
Lenkov kan dödas av specialstyrkona och Roylin är borta.
- Tror du att hon är död? Att Trowbridge... - Han kanske...
...sopar igen spåren.
Mitt äktenskap är över.
Kirurgerna opererade i nästan elva timmar.
Ronnie klarade sig inte.
Avdelning två här.
Jag letar reda på ambassadören. Be personen vänta.
Det går bra.
Inga problem alls.
- Morgon. - Morgon.
- Skönt att ni är på benen. - Tack.
- Morgon. - Morgon.
Den här vägen.
- Är du okej? - Ja.
- Är allt bra? - Det här är oklokt.
Ta på dig den här.
- Kan vi inte gå direkt till bilen? - Ingen kan röra dig här.
- Det är farliga män. - Vi måste låta dem se dig.
De slutar leta om de tror att de vet var du är.
Du flyr inte. Du går på en kollegas begravning.
De kommande timmarna är det här Londons säkraste plats.
- Vad tråkigt med en så bra man. - Hemskt.
William.
Chockerande.
Tre rader fram och vänster.
"När ljuset skymmer
en vintereftermiddag i ett ensligt kapell
är historien nu och England.
Vi ska inte sluta utforska
och i slutet av allt utforskande ska vi komma till platsen där vi började
och lära känna den för första gången.
Allt ska bli bra..."
Ser du?
Ja, ingen fara. Vi vill att folk ska se dig.
Då kan de sluta leta efter dig.
Är allt bra?
Ja, bara nerver.
"...eld och ros är ett."
"Slutligen, mina bröder, var starka i Herren
och hans väldiga kraft.
Ikläd er Guds fullständiga rustning,
så att ni kan stå emot djävulens list.
Ty vår kamp är inte mot kött och blod,
utan mot de furstar,
väldigheter
och världshärskare som råder i mörkret.
Mot ondskans andemakter...
...på höga platser.
Ta därför på er hela Guds rustning,
så att ni kan stå emot på den onda dagen,
och efter att ha gjort allt...
...stå fast.
Stå därför...
Stå därför
med höfter omgjorda av sanning.
Låt tron vara er sköld.
Med trons sköld kan ni släcka den ondes alla brinnande pilar."
Margaret Roylin sitter längre bak.
- Nu. - Kappan.
Snabba på.
- Hal. - Jag är med.
Jäklar.
Jag tar den.
Jisses...
- Är du okej? - Ja.
Blev du yr?
Jag tar den.
Upp.
Ta det försiktigt.
Är han okej?
- Behöver du lägga dig? - Nej, det går bra.
- Bättre så? - Ja.
Ursäkta. Tack.
Margaret.
Ville ni nåt?
Ursäkta.
- Är du okej? - Ja, jag måste kila på toa.
Okej.
- Behöver du kissa? - Nej.
Du hjälper mig inte till herrtoaletten.
Skärp dig.
Hör på...
Du kan ändå lämna mig.
- Äktenskapet, menar jag. - Okej. Gå utan mig.
Jag menar det. Du behöver inte stanna för det här.
Det är inte därför.
Kommissarie Marsh, tack för er insats.
Det var en ära, sir. Det är en ära ett träffa er.
Vad jag förstår...
Låg du med honom?
Nej! Det gjorde jag inte.
Tänkte du göra det?
Ja.
- Det kan du göra. - Jag vill inte.
- Han kan pissa själv. - Det kan du också.
Är han okej?
- Mer eller mindre. - Bra.
Våra misstankar bekräftades.
Gripandet kan vara... mer än så.
- Kan du stoppa det? - Jag försöker.
Bara han kan namnge förövaren.
- Han måste klara sig. - Jag gör allt jag kan.
Roylin var där inne.
Nu?
Men det är ju bra.
Då ligger hon inte i ett dike nånstans.
En välsignelse.
- Jag var hemsk i Paris. - Nej.
- Du försökte hjälpa till, och... - Du fruktade för din mans liv.
Förlåt.
Han är i säkerhet.
Mitt äktenskap är...
Också i säkerhet.
Allt är som det ska.
- Är...? - Ja.
- Var? - Där nere. Besöksrummet.
- Vad sa hon? - Hon vill prata med Dennison.
- Varför det? - Jag vet inte.
- Inte dig eller mig? - Nej.
Varför smugglade vi in henne här?
- Hon tror att hon är hotad. - Av vem?
- Oklart. Och Dennison hatar henne... - Ja.
...så du kanske kan be honom komma.
För ni står varann ovanligt nära.
- Vad fan ska det betyda? - Så sa hon.
Det är mitt jobb att komma ovanligt nära utrikesministern.
Ring honom, då.
- Vad ska jag säga? - Vet inte. Jag står honom inte nära.
Vi står varann mindre nära nu än igår.
Vad betyder det?
Politik.
Skulle han säga nej?
Men hörni!
Vilket mottagande!
Ge honom lite plats.
Vad du domderar.
Du ska inte vara här. Vet dr Kesten att du är på jobbet?
Jag tänker bara på Ronnie hemma, och då får jag panik.
Ja. Jag fattar.
- Välkommen tillbaka. - Okej!
Låtsas att ni har jobb att göra.
- Kan vi inviga honom? - Nej.
- Vill du sätta dig? - Bra idé.
- Ta inte i för mycket. - Precis. Ingen brådska.
Jag försöker få kläm på de här.
- Jag kan ta dem, så kan du... - Du får ta dig ner.
Inte det bästa valet.
Ta de här.
- Vill du ha en kudde? - Det går bra. Ge er.
Genomgången. Kör.
- Vi var nog klara. - Ja.
- Men du skulle... - Ringa. Ja.
- Om ni behöver prata... - Vi är klara.
- Säkert? - Ja.
Vi ses sen.
Stuart... Jag är hemskt ledsen.
- För vad? - Jag skickade dit dig.
Åh, nej.
- Du hade inte varit där annars. - Det här är absolut inte ditt fel.
- Nja... - Det är som du sa till Alysse.
Be inte om ursäkt för sånt som inte är ditt fel. Punkt slut.
Jag har hört en sak.
- Jaså? - Ja.
Att...
...nån har nåt speciellt ihop med nån men inte vill berätta det.
- Ma'am... - Och jag förstår det.
Jag vill inte snoka, för det är er ensak. Men det är det gulligaste jag nånsin hört.
Hon dumpade mig.
- Vill du ha hjälp? - Det går bra.
Jag ska gå och kolla min mejl och låtsas att allt är som vanligt.
Jag öppnar.
- Ja? - Ambassadör Wyler söker er.
Tack.
- Hallå? - Jag måste träffa dig.
Kan du komma hit?
Kate, det är nog ingen bra idé.
Jisses.
Förlåt. Dumt av mig.
Jag måste träffa dig här på ambassaden.
Det är en liten armé av tjänstemän som sköter min kalender.
Hör med nån av dem.
Vi har en kondoleansbok för Ronnies anhöriga.
Jag skulle vara oändligt tacksam
om du kunde ta dig tid och komma förbi typ nu.
- Det går inte. - Jag skulle inte be dig om det inte...
Du måste.
Värktabletter är bra, men effekten avtar efter halva dagen.
- Då inser man att man tagit i för mycket. - Ja, vad fan?
- Då ska vi se. - Härligt. Tack.
- Storbritanniens bästa. - Det uppskattas.
Jag tror att vi ska prata lite. Bara vi två.
Jaha! Självklart.
- Var kom han ifrån? - Ingen aning.
- Jag sa en del saker häromdagen. - Nej.
- Jag var taskig. - Oroa dig inte.
Förlåt. För alltihop.
Inget av det var ditt fel.
Förlåt i alla fall.
Be inte om ursäkt när det inte är ditt fel.
- Du låter som din fru. - Hon lärde sig det av mig.
Det är inte hela världen.
Det finns värre saker än att be om ursäkt fast det inte är ens fel.
Menar du att jag borde be om ursäkt?
Jag menar ingenting.
- För Ronnie? Eller det som hände dig? - Ingetdera.
För jag tog inte med mig sprängämnen. Det var nån annan.
Ursäkta. Mjölk och socker. Bättre sent än aldrig.
- Neil, kan du be dem köra fram min bil? - Javisst.
Vi har Margaret Roylin.
- Vill du ha te? - Verkligen inte.
Ursäkta.
Inga problem. Vi fick tid att fundera.
- Du kommer att bli dödad. - Kanske till och med nu.
Han rör upp känslor med en historia om planer att mörda Roman Lenkov.
Ingen kan hitta dig, men samtidigt har du full koll på oss.
- Du är en surpuppa. Och en grinolle. - Vad sa du om att bli dödad?
Mitt välmående har inte direkt oroat dig.
- Ändå har poängen gått dig förbi. - Du är så tröttsam.
Men jag skulle ändå sova dåligt om du sprängdes i luften som Merritt.
De som tappade tålamodet med honom gör det med dig också.
- Vilka är de? - Det vore livsfarligt att berätta det.
Jag riskerar mitt liv genom att prata med er.
- Det måste betyda nåt. - Nej.
Roman Lenkov lejdes av brittiska medborgare
för att avfyra en missil mot HMS Courageous.
Hur vet du det?
I 40 år har det varit mitt jobb att veta allt som händer inom Whitehall.
- Försöket att gå i pension misslyckades. - Du måste berätta vem du pratar om.
- Ni kan få ett namn. - Okej.
- Merritt Grove. - Du lägger skulden på en död man.
Du imponerar ständigt.
- Vem jobbade han med? - Ett namn, sa jag.
- Nicol Trowbridge? - Ge dig.
- Tre namn. Grove, Trowbridge och Roylin. - Låt henne tala.
Vi har extremister i vår regering precis som ni.
Arbetade Grove med brittiska extremister?
- Var han en själv? - Han kanske följde strömmen.
Kampanjade på hotet från invandrare och Storbritanniens undergång.
Lejde Grove Lenkov för att bomba fartyget?
- Å premiärministerns vägnar. - Nej.
Grove ville träffa din man, men tystades.
Nu berättar du för alla som vill höra på att nån är ute efter Lenkov.
- Nån är det. - Ja. Och du gör dem väldigt ängsliga.
Varför skulle Grove angripa ett brittiskt fartyg?
Skottland?
Utträdesrörelsen var för stark.
- De ville ha en enande händelse. - Nicol ville det.
- Varför ville Grove prata med Hal? - Merritt vacklade.
Om samvetet gnagde och hans landsmän fick veta...
Men hur?
När nån vill veta vad premiärministern tänker
buggar de min telefon, inte hans.
När jag talar med Nicol använder jag tillfälliga kontantkort.
Men om nån ringer mig...
Grove ringde dig. Var han orolig?
Nej, vännen. Du ringde mig.
Kom in.
- Hur mår du? - Bra.
Vad bra. Premiärministern är på väg.
- Stuart behöver ambassadören. - Hon är upptagen.
Jag sa det.
Låt henne göra en enkel utredning.
Det kostar dig inget.
- Du borde gått till myndigheterna. - De är myndigheterna!
Ambassadören.
- Premiärministern ska skriva i boken. - Nu?
- Du måste möta honom. - Fan också!
- Jag kan inte. - Jo, det tror jag.
- Utrikesministern är här. - Fortfarande?
- Han har inte skrivit nåt än. Vi... pratar. - Okej.
- Vi är inte klara. - Bli det, då.
- Stuart... - Vad är det som pågår?
Det kvittar.
Så bra. Då ses vi där nere om tio minuter.
Hon bekräftade din teori. Det är nån i regeringen.
Hon skyddar Nicol. Jag överlämnar henne till polisen.
Nej. De kan vara inblandade.
- Hon ljuger. - Kanske det.
Men om det finns minsta risk att nån tänker döda dig, så måste du sluta.
Jag har en plikt.
Pausa. Det är några dagar kvar till gripandet.
- Jag skulle starta en utredning idag. - Gör det imorgon.
Jag tar henne till ett gömställe och ser vad mer hon kan berätta.
- Tar henne? - Ja.
- Är det... - Lagligt?
Jag ska inte kidnappa henne. Hon är rädd.
Hon gömde sig på nåns vind. Vi gör henne en tjänst.
- Vi får en chans att förhöra henne. - Jag vet inte om det är lagligt.
- Vi kan prata om det. - Det gör vi.
På tu man hand.
Ja?
Ambassadören? Mr Hayford är angelägen om att ni ska komma.
- Jag kommer. - Premiärministern är på väg.
Han vill signera boken och tala med er.
Premiärministern?
USA:S AMBASSAD
- Sir. - Premiärministern. Vad trevligt.
- Jag beklagar. - Ja.
- En ung person som tjänade våra länder. - Tack, sir.
Den här vägen.
Backa. Du behöver inte synas i bild.
Ma'am.
Ge honom en stund.
Ni kommer att dras in i ett samtal. Låt utrikesministern fokusera på Ronnie.
- Kan vi erbjuda nåt att dricka? - Nej, tack.
- Ska det antecknas? - Nej, det behövs inte.
Ursäkta.
Du är kvar, ja. Kan ambassadören och jag få talas vid enskilt?
Självklart.
Går det att ordna?
Vad kan jag göra?
Margaret Roylin.
Hon är försvunnen.
Hon fick aldrig barn, men hon hade ju mig. The Guardian skrev det.
Varför ringde du henne?
Hon är bräcklig och kan knäckas som en kvist.
Jag lät kolla upp hennes samtalslistor. Du ringde henne.
- Ja. - Från Paris. Varför det?
- Hon hjälper mig att hantera er. - Behöver jag hanteras?
Presidenten tyckte det. Det är därför jag är här.
- Vad gick du för råd? - Om jag avslöjar det funkar det inte.
En vän försvann samma kväll som en kollega mördades.
Kan du vara snäll och besvara frågan?
Jag frågade hur ni skulle ta ett franskt nej till gripandet av Lenkov.
För först sa de nej.
Jag ville veta om ni skulle bli upprörd över det.
Hon sa att Dennisons motgång skulle glädja er.
Hon är en subba.
Har hon fel?
Givetvis inte.
Mer, då?
Det var det.
Mrs Wyler, jag har ont om tid.
Hon sa att ni tror att ni spelar schack, men egentligen är det dam.
Det låter likt henne.
Hon menade att ni överkomplicerar saker. Därför behöver ni henne.
Knappast.
Jag hör av mig om jag hör av henne.
Jag skiter i vilket.
Du sa att jag distraherade utrikesministern.
Vi är alla lite distraherade idag.
- Går det bra med kryckorna? - Helt okej.
- Kan du ta dig ända dit? - Ja.
Det är mycket som pågår.
Jag vet ingenting. Du tystnar varje gång jag kommer in.
- Alla är fokuserade på Ronnie. - Det vet jag.
Mitt samtal med utrikesministern handlade om vem som dödade Ronnie.
Jaga mördaren, om du vill, men pausa och titta på Ronnies bild.
- Det kanske var mannen som var här nyss. - Va?
Vi skakade båda hans hand.
Premiärministern.
Hur då?
Margaret Roylin är där inne.
Titta inte dit.
Lenkov lejdes av regeringsmedlemmar, bland annat Merritt Grove.
Vi misstänker även Trowbridge.
Grove fick kalla fötter,
så de dödade honom och Ronnie, och nästan dig.
På nåt sätt orsakades allt av att jag ringde Roylin.
Ronnies ansikte har etsat sig fast i mig. Jag behöver ingen bild.
Militärplan står klara att lyfta från Mildenhall.
Kistan kommer att lastas av åtta marinsoldater.
Flaggan som vajar över ambassaden ska täcka kistan.
Utrikesminister Ganon ska överräcka den till de anhöriga.
Sätt dig.
Försök inte styra och ställa nu.
- Hon borde inte ha berättat. - Du måste ta Roylin härifrån.
Du inhyser nån som har vetskap om ett brott
eller är delaktig i ett brott av enorma proportioner.
Jag ska ha det i åtanke.
Vet du att ambassadören ringde Roylin den aktuella dagen?
- Har hon sagt det? - Ja.
Vad sa hon under samtalet?
När vi blev ihop sa jag att jag inte tänker berätta allt för dig.
Du sa att du kunde hantera det.
- Ja. - Hantera det.
Du sa också att det var slut.
Jag är inte din pojkvän nu.
Jag är viceambassadör, och ambassadören och stationschefen...
Stationschefen utreder ett tips från en besökare om ett angrepp på amerikaner.
Ambassadören utvecklar relationer som kan tjäna nationella intressen,
precis som hon ska.
- Är det så det är? - Ja.
För det ser ut som om hon utsätter personalen för fara.
Hon sa att hon aldrig förlåter sig själv
för att hon ringde Roylin och sa det hon sa.
De som lät sina makar åka till tvillingtornen 11 september
förlåter inte heller sig själva.
Det betyder inte att de flög planen.
Nej! Det är inte samma sak.
Inte samma sak.
Makarna Wyler är så jävla coola.
De pratar med terrorister och kramar om krigsherrar.
Sånt här hände inte med paret Vayle.
Ronnie hade varit i livet om de hade varit här.
- Det är inte så det funkar. - Det är precis så det funkar.
Byron. Ursäkta oss en stund.
Du ringde henne.
Ja.
Jag sa åt dig att hålla dig borta.
När du kom hit lät jag evakuera dig från en tillställning för att undvika henne.
Men London är ju ingen seriös postering.
Jag har aldrig jobbat i Bagdad med riktiga män.
Om du tror att jag respekterar dig mindre än...
Det kvittar vad du anser om mig.
Du begick ett taktiskt misstag. Jag berättade om henne. Du ignorerade det.
Du begick ett misstag och utgången blev dödlig.
- Får jag hjälpa er, sir? - Nej.
Skyldra gevär!
- Stuart är förbannad. - Självklart.
- På mig. - Och mig.
- Jaså? - Det var rätt lustigt.
Han sa typ: "Det var inte ditt fel, men du borde ändå be om ursäkt."
- Gjorde du det, då? - Ja.
Eller?
Jag är osäker.
- Jag borde göra det. - Varför det?
Roylin sa att nån var efter Grove
för att jag ringde och sa att han var nervös.
- Korrelation och orsak är olika saker. - Jag förstår inte vad du menar.
Det betyder att det inte är ditt fel.
Säg det till Stuart.
Du har grävt fram en konspiration inom regeringen.
De kommer att ta Lenkov, för nån berättade var han finns.
Jag är speciell.
Sen säger Lenkov att premiärministern lejde honom.
Jag ringde ett samtal. Utan det hade det inte hänt.
Jag ser min roll i det. Stuart med. Du har aldrig gjort det.
Så du lär inte se det nu.
En dag, men troligtvis inte idag,
kommer du att säga: "Du fick ta en massa skit
för planet i Kabul och huset i Beirut, Jag inser det nu.
Det är kostnader verksamheten har."
Låt mig vara en stund. Du borde inte komma in här.
- Skickar du mig till mitt rum? - Jag kan gå.
Vad fan är det här?
Tror du att jag släpper allt nu? Nu när jag vet hur det är att ha ansvaret?
Förut var jag bara jobbig,
men nu kan jag förstå att verksamheten kostar?
Säg aldrig så till mig igen.
Inget perspektiv från andra sidan skrivbordet, alltså?
Du gjorde saker som fick din personal dödad. Nu har jag också gjort det.
Lägg av.
- Okej, sov i det andra rummet. - Nej, gör det du. Madrassen är kass.
- Allvarligt? - Ja. Gå.
Jag var orättvis.
Backar du nu?
Så ser jobbet ut.
Jag betedde mig som om det var du.
Onekligen.
Jobbet...
...har moraliskt motbjudande inslag.
Du har alltså insett att jag inte föddes hemsk,
utan blev sån. Och nu har du blivit det?
Ja.
Du backade inte tillräckligt.
Det är en början.
I tio år lät jag dig bete dig som om jag saknade moralisk kompass.
Jag gjorde det för dig.
Av vänlighet.
Nej, du lade över det på mig.
Mitt samvete skulle räcka till oss båda.
Katherine, gör mig en jävla tjänst och sov i det andra rummet.
Helt otroligt.
Fan.
- Kate. - Jag är på väg!
Kan jag få 30 sekunder på mig att hitta mina jävla glasögon?
Jag når inte mina skor.
Undertexter: Love Waurio