Min stationschef vill överlämna dig till polisen.
- Båda tjänar på att jag stannar. - Kan du berätta allt för min man?
- Trowbridge visste inget. - Hon lurar dig.
Jag sa att Grove lejde Roman Lenkov, men det var jag.
Nicol vet inget.
Hon kan berätta. Om han som oskyldig får höra
att mormor har bombat hans fartyg lär vi få en reaktion.
Jag sa att hon är olämplig. Det är fel.
Är hon lämplig?
Jag är här för att göra dig en tjänst, inte Nicol.
Rummet är avlyssnat. Vi ser och hör allt.
Får jag låna er?
Jag lät Lenkov-gruppen placera en sprängladdning på vårt fartyg.
Planen gick i stöpet.
Du är ett jävla monster!
- Släpp henne. - Hon dödade dem!
Se på mig. Säg att du är okej.
Hör du mig?
- Hon blöder. - Försök vara still.
Alla kungens hästar och alla kungens män.
- Sitt still. - Det är mycket blod, Theo.
Tror ni mig nu?
De kom nyss. Dennison är där borta, Trowbridge där. Hur gick det?
- Vad hände? Ringde han nån? - Han slog hennes huvud i golvet.
Va?
- Ambassadör Wyler. - Hej!
- Välkommen. - Tack.
Vi har lite bekymmer.
Lyset på bron fastnade på rött och det blev stopp ända till Dunderave.
Hela planeringen gick åt skogen.
- Kan vi möjligtvis hoppa över ert tal? - Inga problem.
Vad snällt. Inte ens de bästa planer...
- Prova forellen. Den är från sjön. - Absolut.
- Är Roylin... - Hon mår bra. Eller inte bra...
De limmar ihop hennes huvud, men hon överlever.
- Får jag fresta er? - Gärna.
Det var en hårsmån från ett dråp.
En sån reaktion fejkar man inte. Trowbridge låg inte bakom det.
Roylin talade sanning.
Ja, du hade rätt.
Vi kan gå till matsalen när vi är redo.
Vi är inte redo. Jag vill gärna ha ett svar.
Om vi ska följa planen...
Premiärministern? Mår han bra?
Ge mig det där.
Kroatien och Ungern har redan infört pristak på stapelvaror utan motreaktioner.
Premiärministern kanske inte vill följa Kroatien och Ungern.
Jemma, jag saknar våra bråk. Du har visst hängt upp dig på pristak.
Låt höra. Randall, hjälp mig.
Pristak är en utopisk fantasi, såvida vi inte...
Premiärministern, höj ett glas med mig.
Ni är i chock. Ta en klunk.
Hon är visst inte i onåd längre.
Va? Nej, det är bra.
Jag vet inte om hon har nämnt
att jag har haft det tufft, men det är över nu.
Jag är tillbaka. Och ombord.
Vad bra.
Ta er igenom middagen. Sen har ni natten på er att lösa det.
Ingen ska veta att det är kris förrän den är under kontroll.
För allt jag inte vill ha.
- För Kaledoniens vänner! - Skål!
- Ta ner armen. Premiärministern. - Sluta köra med mig.
Ni har blod på manschetten.
Rummet är tömt.
- Utrustningen? - Borta. Bilen väntar.
- Teamet förbereder en överlämning. - Hon borde föras till sjukhus.
- Nej! Det får ni inte! - Ma'am...
Då vill de veta vad som hände.
Jag gjorde det jag skulle.
Jag gjorde det för mitt land, för att skydda premiärministern
och Storbritannien.
Det här får inte komma ut.
- Vi har omsorgsplikt. Hon blöder. - Låt mig förblöda.
- Ta mig till gömstället igen. - Du är inte vårt ansvar längre.
Du attackerade ditt eget land. Premiärministern avgör vad som sker nu.
Hur mycket vet han?
Jag vet inte. Inte allt.
- Han avbröt henne med sitt strypgrepp. - Gick budskapet fram?
Han skrek: "Du är en mördare" så högt att komradion fick spel, så ja.
- Vet Dennison att han är oskyldig? - Kanske.
- Vad ska han göra? - Trowbridge?
- Dennison. Nån av dem. - Det här är allt jag vet.
Trowbridge tar till våld. Roylin blöder ymnigt.
Vid middagen var forellen torr och Trowbridge katatonisk.
Hans rådgivare låg bakom det.
Vi har släpat runt henne på öarna som handbagage.
Och jag anklagade felaktigt premiärministern för massmord.
- Vet han om det? - Hal...
Du vet inte.
Har du pratat med UD?
- Inte än. - Bra. Jag har pratat med Trowbridge.
Han vill inte gripa Roylin förrän han vet vilka han kan lita på.
- Det kan ta ett tag. - Vad gör vi så länge? Släpper henne?
- Jag tar henne till gömstället. - Nej.
Vad har vi för val? Släppa henne och se om hon överlever?
- Hon namngav folk. - Hon måste skyddas.
Okej, då.
Jag måste avge en rapport innan Roylin kommer till London.
Om det går bra för dig
vill jag helst tala med Washington på egen hand.
Ni löste det tillsammans. Ni borde båda dra nytta av det.
Vi gör det ihop.
Jag är orolig för min tjänst.
Jag borde inte ha hållit kvar Roylin, varken då eller nu.
Jag måste kontrollera budskapet.
Premiärministern vill tala med er.
Kortegen är framkörd när ni är redo.
- Jag har informerat skottarna... - Gå.
Sitt.
Det var en tuff kväll.
- Kan jag... - Göra nåt? Vi ska se.
"AMB", alltså "ambassadören",
"ledde mig till matsalen för att diskutera skotska krav."
"Där satt redan R", vilket står för "förrädaren".
"AMB verkade inte förvånad, utan lämnade rummet."
Låter det rätt?
- Om jag kan fylla ut... - Det är inte min memoar,
utan fakta till en framtida utredning. Var det korrekt?
Ni bad mig hitta henne.
Så ni ordnade privat audiens med en terrorist.
Vilket sätt att framföra nåt. Nyheter brukar komma i den röda lådan.
Vi hade alla kunnat göra saker annorlunda.
- Vad sa hon till dig? - Hon ville prata med er.
Du visste. Därför tog du henne till mig.
- Ja. - Namngav hon nån?
Merritt Grove. Leonard Stendig.
Grove var länken till ryssarna. Stendig är en finklädd padda.
Han är nog gorillan.
Vår jungfru av den obefläckade avledningen var hjärnan bakom allt.
- Vilka andra pressade hon till det? - Vi fick inga fler namn.
Vem som helst i regeringen kan alltså vara inblandad.
Vi ville komma direkt till er.
Austin.
"A sprang in för att skydda R och tryckte mig mot väggen."
- Han var inte inblandad. - En förlorare gör allt för att vinna.
- Varför ifrågasatte han Lenkovs död? - Han vill bli av med mig.
Han ville inte förlora honom som vittne. Ni kan lita på honom.
- Han skulle inte ens vara här. - Jag bad honom komma hit.
Vi väntade utanför för att kunna stötta er efteråt.
- Väntade du utanför med Austin? - Ja.
Varför det?
- Ursäkta? - Vad förväntade du dig att höra?
"Vem som helst kan vara inblandad." Så sa du precis.
Ja.
Därför varnade du mig inte
förrän du överlämnade Roylin som en död mus på en kudde.
Du ville höra min reaktion.
Du trodde att det var jag.
Du tog hit Roylin för att sätta dit mig. Eller hur? Erkänn.
Så var det inte.
Du fick kännedom om en konspiration och ville tillintetgöra mig.
- Erkänn. - Sir...
Du trodde att jag hade dödat sjömännen vars familjer jag tröstade.
När du sa att jag var kvicktänkt trodde du att jag var en mördare.
Ja eller nej?
Jag avskyr lögnare. Svara, mrs Wyler. Ja eller nej?
Ja.
Han är oskyldig.
- Jag vet det. - Vi har Roylin.
Han vet om Stendig och Grove och att du inte var delaktig.
Tack, ambassadören. Du har gjort tillräckligt.
Austin!
- Jag åker med premiärministern. - Okej.
Kom nu.
AMBASSADPOST 1
Ja?
Ja.
Okej.
Jag är på väg. Sablar!
Nej, det är lugnt. Ja.
Jag fixar det.
Ma'am?
Kom in.
- Vad är klockan? - Jag ber om ursäkt, men vi måste åka.
- Vad har hänt? - Vicepresidenten är på väg till London.
Nu?
- Är vi redo? - Har du ett gem eller nåt?
- Funkar en klämma? - Nej. Det är lugnt.
Nej. Blixtlåset gick sönder. Byxorna glider isär.
Kavajen täcker det.
Vad fan gör vicepresidenten här?
Stöttar britterna. Eidra skickade sin rapport till Langley igår.
Jag vet inte vad hon skrev, men det upprörde Vita huset.
- Vet hon allt? - Att hon vill ha hennes jobb?
- Vet hon att jag är tilltänkt? - Det vet jag inte.
- Till byxorna. - Perfekt.
Och för hemresan.
Information om vicepresidenten.
Materialet är inte helt uppdaterat sen det senaste besöket,
men det ger mer...
Kan du...
Det ger mer än Wikipedia-texten om henne.
- Jag förhör dig i bilen. - Vi ska inte köra.
Vi måste tillbaka snabbt. Att köra tar åtta timmar.
- Vicepresidenten bad dem hämta dig. - Vilka då?
Okej, hon vet om det.
Vet du vad Penn skulle göra?
Besöka en skola i Bethesda.
Inte en oanmäld utlandsresa. Pressen lär ställa frågor.
- Hon stöttar britterna. - Det väcker frågor.
CIA-rapporten var magstark. Den kan inte delas med pressen.
Vi får hitta en orsak.
Samarbeta med stabschefen. Jag sa att du är invigd.
- Det är jag inte. - Vad menar du?
- Jag måste jobba mig in igen. - Fick du inte se din tjejs rapport?
Du bad henne kolla upp mig och vi är inte ihop längre, så...
- Men Stuart... - Börja inte nu.
Vill du ha en kass presentkorg?
Det är 20-dollarsgräns, så det blir två äpplen och en ostbit.
Nej. Jag behöver inte veta nåt hemligstämplat,
men vet vicepresidenten att Kate är tilltänkt som ersättare?
- Ja. - De ska snart talas vid.
Är det nåt Kate borde veta innan dess?
Se till att stationschefen inte är på premiärministern.
- På premiärministern? Hur då? - Fråga ditt ex.
Jag kan inte ta det på en öppen linje.
Avstängd personalkorridor, märkt personal, endast de nödvändiga,
och inga åskådare.
- Ursäkta. Blodet. - Det är här.
- Det måste kylas. - Självklart.
Hon vad med på mötet i Wien 1992. Det är ju... Det togs upp på grundkursen.
Det är det vi ska leva upp till.
- Hur gick det? - Direktören vill inte hålla kvar Roylin.
Fan. Vad behöver du?
Prata med Trowbridge. Han måste ta över.
- Jag står inte så högt i kurs. - Han är allt vi har.
Vi kan inte kontakta nån annan förrän fler är invigda.
Fan, jag skulle ju byta om.
- Prata med Dennison. Han är invigd. - Utan dig?
Det är nog bäst. Ser de här okej ut?
De ser normala ut.
Bra. Jag har åkt helikopter och kissat som förberedelse.
- Du har ett gem i byxorna. - Det håller dem uppe.
Ambassadören?
Vicepresidenten väntar på er.
- Hej. Får jag smyga förbi? - Tyvärr. Ingången är stängd.
- Ambassadörens make. - En sån ära.
- Jag ska bara hämta min dator där inne. - Jag beklagar olägenheten.
- Han där inne jobbar för min fru. - Kan ni göra mig en tjänst och backa lite?
Vi hann inte förbereda nåt, så jag tänkte börja med en lägesrapport.
Okej.
Jag riktar blicken österut.
Vi har ett muntligt erkännande på att attentatet mot fartyget
var ett falsk flagg-angrepp som skulle elda på konflikten...
- Med Iran, ja. Jag har läst rapporten. - Vad bra. Då ska jag...
Jag ska träffa stationschefen sen. Hon kan ta detaljerna.
Förlåt. Jag har nya läsglasögon, men vet inte om de är i Skottland eller i bilen.
Eller i helikoptern.
Precis.
- Prova mina. - Åh.
Tack.
Okej. Toppen.
Om vi blickar åt sydost,
så stöttade vi britternas försök att gripa Lenkov i Frankrike,
men den franska inrikesministern...
Fournier meddelade en kontakt att hon misstänkte att de skulle döda honom.
- Det stod i rapporten. Kan vi... - Okej.
Jag framförde det till den brittiska utrikesministern.
- Du själv? - Ja. Utrikesministerns interna utredning...
- Varför det? - Det var mig Fournier kontaktade.
Det stod inte med.
Dennison fick det bekräftat, och ståhejet fick Roylin att kontakta oss.
- Oss? Dig? - Ja.
Vi tog henne till ambassaden och hon erkände.
- Varför ringer alla dig? - Jag ringde henne från Frankrike.
Jag bad om råd och hon utnyttjade det, men det skapade ett band.
Vilket för oss norrut.
- Skottland. - Ja.
Ett distrikt i storleken av ett frimärke ville ha självständighet.
Det fick Roylin att ta till obarmhärtiga metoder för att ena Storbritannien.
Oron är befogad.
Om Storbritannien dukar under är det ett hårt slag mot Nato och Five Eyes.
Sen kommer Nordirland och Katalonien.
Demokratier faller samman, medan autokratin har sitt bästa år sen 1937.
- Det... Ja. - Faran är inte vid horisonten. Den är här.
Exakt.
Nora?
- Redo för stationschefen? - Hör om premiärministern kan komma.
Där är du ju.
Jag vet att vi måste bygga upp förtroendet igen, men...
Premiärministern är på väg. Jag måste informera Penn.
På vilket sätt är du på premiärministern? Avlyssnar du honom?
- Eidra... - Jag måste gå.
Nej. Jag har inte sett rapporten, men jag förstår att jag inte är invigd.
Jag behöver inte veta nåt, men med premiärministern,
Grace Penn och vicepresidentskapet...
Är det nåt som kan skada Kate? Som att vi avlyssnar premiärministern?
Du borde väl få veta...
Trowbridge är arg på Kate.
På grund av...
På grund av... Kuppen, du vet.
Nej. Jag vet inget om kuppen.
Agent Griffin vägrar låta vicepresidenten delta i välkomnandet.
Jag beklagar, men utomhus går inte.
- Va? Premiärministern ska tas emot här. - Det är rutin.
Tyvärr kan vi inte kontrollera siktlinjerna.
Hon väntar inomhus.
- Välkommen tillbaka till Winfield. - Trevligt att träffa er igen.
- Var är hon? - Hon är där inne.
Din president hade vett att möta mig vid ingången.
Du visar din fingertoppskänsla.
Hon är glad att ni kunde komma.
- Vet hon om det? - Ja.
- Vill du att jag avbryter er? - Det här?
Jag behöver inte bli invigd, men han är en mördare som hatar dig.
- Du behöver inte dricka te med honom. - Trowbridge är oskyldig.
Det sista ni behöver just nu är mig och den här cirkusen,
så jag hoppas att ni ursäktar. Kom och sätt er.
Jag antar att ni vill att jag ska förklara det hela.
- Det är svårt. - Vicepresidenten är informerad.
- Vi behöver få veta vad planen är. - Ni får ursäkta besväret.
Nej, nej. Det är bra att öva. Jag måste göra det från podiet sen.
Vi kanske kan berätta om handlingsplanen.
Planen är en timme gammal. Den har knappast rätt att kallas en plan.
Premiärministern tänker sig en tvådelad strategi.
Austin...
Min egen rådgivare angrep landet.
- Jag är dåren som litade på henne. - Det var inte därför jag kom.
Nej, ni vill hjälpa till. Och regissera mitt svar.
Inget motiverar mer än skam.
Jag ska krossa konspiratörerna.
Jag ska få fram sanningen.
Ni har rätt. Ni slukar resurser.
Och vi går redan på knäna, så med tacksamhet och respekt...
Den bästa hjälpen ni kan ge är avstånd.
Då kan jag ägna alla krafter åt den här kampen.
Jag vet att ni gör det bästa för landet.
Tack för besöket. Hoppas att resan hem går bra.
Ni anklagade Ryssland för ett brott ni själva begick.
Vi försöker få dem att förhandla, men ni gav dem en ursäkt att låta bli.
Ni kanske inte vill ha min hjälp, men ni behöver den.
Vicepresidenten tillkännager skattelättnader för elfordon...
Den tog vi redan. Det skulle reta bilbranschen.
Nästa funkar inte. Åtgärder mot handeln med fiskolja.
- Nej. Hon kan tala på en prodemokratigrej. - På IOD? Nja.
- Surmuppar? - Nej, men skralt med åhörare.
Alla höjdare är på Australien-middagen.
- Middagen... - Vad är det?
Marinchefen är här för Dreadnought-affären.
Vilken är det?
- Den fransmännen kallade ett svek. Du vet. - Nej.
Australien skulle köpa ubåtar av dem, men köpte av Storbritannien istället.
- Funkar det att reta upp fransmännen? - Det tror jag nog. Jag hör med Billie.
Jag måste prata med Dennison. Kan du hjälpa mig med det?
Vi måste lämpa över Roylin.
Ambassadören har godkänt det.
Jag vill inte veta vad ni ska prata om.
Jag vill inte veta att Roylin är kvar.
- Varför i helvete är hon det? - Lugn.
- Direktören sa samma sak. - Trowbridge är tydligen oskyldig.
Roylin låg alltså bakom allt.
- Och vi skyddar henne? - Du behövde ju inte veta nåt.
Jag har inget emot att vara utanför tills jag förtjänat ert förtroende igen.
Men jag verkar inte vara problemet längre.
Vad fan sysslar du med?
Ett tillbakadragande av anklagelsen mot Ryssland...
Eldar på konspiratörerna och isolationisterna.
Då blir vi misstrodda nästa gång vi anklagar Ryssland för...
Att kalla journalister för spioner eller bortförda barn för flyktingar.
- Ni skyllde ert angrepp på ryssarna. - Vi vet att det är bräckligt.
- Men inget kommer att göras vårdslöst. - Inget kan göras ensidigt.
Vårt intresse kan knappast komma som en överraskning.
Ge dem grovskissen.
För att minimera riskerna kan vi antingen berätta sanningen långsamt...
Eller tysta ner den. Vad valde ni?
Ursäkta?
Förlåt. Jag avslutar era meningar.
Mitt team kallar det hjälpsamt samspråk, men andra kallar det oförskämt.
Jag håller alltså med er. Jag ska...
Nej, då. Men det var inte det jag skulle säga.
Vad skulle ni säga?
Att vi kan låta det uppdagas långsamt eller överlämna det till underhuset.
Öppna en utredning.
Det vore det korrekta,
men när det kan finnas okända kollaboratörer i de egna leden...
Han vill ta det långsamt. Det passar honom.
Då kan er avgång vänta tills allt är ute. Det blir mindre omvälvande för alla.
Jag har ingen som helst avsikt att avgå.
Jaha. Jag trodde...
Jetlagen får mig att se allt i svart och vitt.
Avslöja och avgå. Tysta ner och sitt kvar. Har ni fler alternativ?
Om vi titrerar informationen...
Vi kanske borde överväga vicepresidentens förslag.
- Jag missförstod utrikesministern... - Vi diskuterar alternativ.
Vi borde diskutera det.
Menar ni att vi ska tysta ner allt? Fartyget, bilbomben, konspirationen?
Austin vill lägga locket på i ett år. Det är den långsamma strategin.
Men vad skiljer ett år från två? Två år från tio?
Om målet är global stabilitet ser jag ingen gräns.
Ska världen fortsätta tro att det var ryssarna?
- De har gjort värre saker. - De kanske passar dem.
De gav oss Roman Lenkov och var beredda att ta smällen.
Då ser de starkare ut när vi gör motstånd.
Är det ens... Skulle det ens vara möjligt? Vilka vet om det?
- Högt uppsatta tjänstemän i Washington. - Vi informerade Langley.
Langley informerade Vita huset, så några där vet.
De kan hålla tyst. Det kan vi hantera.
Konspiratörerna vet om det. Roylin. Stendig.
De vill ena nationen. De säger inget.
Det skulle tillintetgöra syftet och de skulle buras in.
- Familjerna, då? - Vad är det med dem?
- De förtjänar sanningen. - De vill ha sina anhöriga, inte sanningen.
Och det går inte.
Och så här dog de inte förgäves.
Fundera på det, så gör vi också det.
Det finns mycket att överväga, men vi har gjort framsteg.
- Tills vidare borde vi hålla det... - Självklart.
Tack. Barmhärtighetsuppdrag är sällan så här hjälpsamma.
Roylin är brittisk medborgare.
- Vi kan inte ha henne i förvar. - Vad ska jag göra åt det?
Tala med premiärministern. Överlämningen kan göras diskret.
Tysta ner det tills ni har hittat hennes kumpaner.
Det gör vi inte. Det finns ingen eld, så det får inte förekomma nån rök.
- Vad menar du? - Vi tystar ner det.
Polisen kan inte gripa Roylin. De kan inget få veta.
- Det är Trowbridges ena alternativ. - Jag vet vad han väljer.
Ska vi bara släppa henne?
Hon var livrädd när hon kom till oss. Utan henne har vi inga bevis.
Skicka hem henne. Om hon är rädd kan hon låsa om sig.
Är du okej?
Du kan prata med mig, även om vicepresidenten är här.
Inser du vad vi nästan gjorde? Du och jag. Tillsammans.
Vi måste prata.
Dennison tror att premiärministern tystar ner det.
Trowbridge är oförutsägbar, men brukar agera i egenintresse,
- Det smarta med det... - Jag behöver ingen genomgång.
Ursäkta. Vad ville ni prata om?
Du vill tydligen bli vicepresident.
Jaha...
Jag vet en del om jobbet, om du har några frågor.
Så är det väl inte direkt. Och det behövs inte.
Det är obekvämt för mig också.
Jag kan inte säga att jag vill bli vicepresident.
- Inte? - Alla skulle nog föredra att ni stannade.
Men det finns tydligen problem, och jag är beredd att kliva in.
Skulle du bli vicepresident som en tjänst?
Jag är ingens förstaval. Jag vet att jag har mycket att lära.
Om ni har några råd, så lyssnar jag gärna.
Billie sa att din biträdande är erfaren. Har du fått en snabbkurs?
- Ja. - Vad har ni gått igenom?
Han är fantastisk, men tiden har varit knapp.
Hittills har det mest handlat om paketeringen.
Jag fokuserar hellre på politiken och senaten.
Paketeringen?
Mina kläder, frisyren... Den är särskilt upprörande.
Han har rätt.
Världen är visuell.
Ingen läser dina policydokument.
I bästa fall blir ett ljudklipp viralt ibland.
Ditt ansikte kommer att synas i media i snitt 12 000 gånger om dagen.
Varje klassrum i USA
och varje ambassad i världen hänger upp en bild på dig.
Det är mjuk makt.
Man har ett par alternativ.
Bära kostym såsom militären bär uniform.
Försvinna. Gömma individen bakom tjänstgöringen.
Eller skaffa en gimmick.
Pagefrisyr, rött läppstift, broscher som Albright,
kragar som RBG, glasögon...
Nåt som signalerar vad man står för. Sen klär småflickor ut sig till en.
Jag väljer nog kostymen som får en att försvinna.
- Jaså? - Svart kostym.
Marinblå emellanåt.
- Vad tror du att det säger om dig? - Så lite som möjligt.
Inte det?
Blickar man norrut
tror du säkert att din frisyr säger att du är upptagen med att tjäna landet,
men den ger ett nyvaket intryck. Det tjänar ingen på.
I öst och väst... Prova en behå med vaddering.
Det finns inte mycket att dölja, men de sticker i ögonen.
Det för oss söderut. Är det där ett gem?
Ja. Jag fick problem med blixtlåset.
På en diplomat i en krigszon i tredje världen ser det handlingskraftigt ut.
Företräder man 300 miljoner amerikaner,
vars sjukvård fallerar, vars planet brinner,
vars framtid blir lite bättre eller sämre beroende på vad du gör under dagen,
är det en fördel om man ser ut att kunna hantera ett par byxor.
Låt oss prata om senaten.
Det är middag.
Vicepresidenten kallade mig en slarvmaja.
Själv har jag blivit kallad en skit i kostym.
- Hal... - Hon är en dålig förlorare.
Nej.
Hon är fantastisk.
Nej, innan dess. År 2006.
- I Bryssel? - I Beirut.
- Nej. Är ni säker? - Vi hade ett långt samtal.
- Jag var ny. Det betydde mer för mig. - Minns du det?
Hon ingick i en delegation. Varför ska ni avgå?
- Det vet du nog. - Jag vet vad er man har gjort.
Ni har rätt. Jag är inte lämpad. Vet ni vem som är det?
- Kate, det är inte upp till henne. - Varför inte? Hon är folkvald.
- Hon är en av två som inte kan få sparken. - Vad gör du?
Vi har kläckt en plan som låter Trowbridge sitta kvar.
Vi borde stabilisera vår egen ledning.
- Det är inte vårt beslut. - Som med Hassan.
En lysande ledare som blev bränd av intriger. Vi hjälpte honom.
- Kate... - Allvarligt. Håller du inte med?
- Frågar du mig? - Ja.
Nej, i så fall.
Om vi på nåt magiskt vis kunde hjälpa er att sitta kvar...
Vad händer när storyn om er man kommer ut?
Vita huset skulle tysta mig och låta nån ta morgonsofforna.
I kvällsshowerna skulle en man i drag spela mig när jag dödar min man.
Kongressutfrågningar om vällingbrist skulle bli ordväxlingar om mitt hyckleri.
Förtroendet för presidenten rasar och inget bli gjort.
- Tack. - Folk kanske reagerar och går vidare.
"Kanske"? Det låter övertygande.
Vad tror ni att min man skulle göra i er sits?
Skulle han avgå?
- Jag vet... - Jag frågade vicepresidenten.
Tror ni att han skulle avgå i tysthet, för att skydda statsledningen?
Eller skulle han ta för givet att han är så värdefull för presidenten och nationen
att det är värt smällen?
- Han skulle stanna. - Ja.
Han skulle gladeligen kapa agendan och förstöra förtroendet för presidenten.
Han skulle säga att en erfaren ledare är värd besväret.
Det är smickrande. Du är vänlig.
- Det låter som fjäsk. - Ja.
- För att ni ska tala gott om mig. - Och det ska jag.
Men det är inte därför.
Jag tycker att ni är bra för landet.
Är ni inte det?
Jo, det är jag.
Det är faktiskt en intressant poäng.
Vicepresidenten kan överleva om Vita huset tar hennes parti.
- Varför gör de inte det? - Precis.
- De vill inte ha henne. - Hal!
Enligt konstitutionen har hon två jobb. Bryta dödlägen. Andas.
Det är inte så invecklat.
Hon får inte ens vara med längst bak på gruppfoton.
- Okej. - Vilka är hennes främsta bedrifter?
Det var en ärlig fråga.
Jag kommer inte på nåt. Hon bar helvitt en gång.
Det symboliserade nåt.
När det funkar får presidenten äran. Mitt namn syns bara när det går åt skogen.
Om ni var partiets framtid skulle de hjälpa er.
Vet du hur lite de vill ha henne? De vill ha dig istället.
Du har nyss lärt dig hålla en tekopp. Du är inte valbar, men ändå att föredra.
- Nej. - Jo. Hon är inte heller valbar.
De försöker med olika märken och skålar, men hundarna ratar fodret.
- Jag ber om ursäkt för min man. - Det var inget nytt.
Han har varit ambassadör och kallas det än,
men hans bästa chans att komma till makten är
om jag tar över ert jobb.
Hur som helst,
jag ber om ursäkt.
- Ett glas? - Visst.
- Jag kan... - Nej, sitt du.
- Tack. - Visst.
Jag var för hård mot dig.
- Ni hade rätt. - Nej, det störde mig.
Din motvillighet.
Jag blev sågad för min ambition, och sen dök du upp.
Den hyvens drömtjejen.
- Behöver jag ingen ny behå, då? - Jo.
Jag sa att jag aldrig skulle ändra på mig för dem.
Nu bleks mitt hår med cancerogena ämnen. Eyelinern är en tatuering.
Jag hittar inget icke-töntigt sätt att säga det, så...
Ni var inspirerande idag. Med Trowbridge.
Va?
Ni sådde planen. Ni sa åt honom att tysta ner det.
Det var inget missförstånd. Ni ledde honom dit.
Jag tar gärna åt mig äran, men nej. Det var en lycklig slump.
Hal gör sånt här utan att det bekommer honom.
- Är han en sån som misslyckas uppåt? - Han förlorar aldrig.
Ni sliter ihjäl er och är ändå på väg ut.
Så är det.
Just därför kämpar jag inte emot. Jag kan inte vinna.
Om ni är slut efter 30 års fajt, så förstår jag det.
Ni har gjort mer än man kunde begära.
Men om nån del av er vill sitta kvar
vet jag inte vem som tar kampen om inte ni gör det.
Jag vet att du är vaken.
Hon funderar på det.
Det är en jävla seger efter det du gjorde. Imorgon måste du hjälpa mig.
Du måste ringa Billie och säga att Grace Penn borde vara vicepresident.
Inte jag. Inte du.
Presidenten vill inte ha henne. Han vill ha dig.
Han talar.
Katie,
när nån ger en världens chans, så måste man ta den.
Det är dagtid i Washington. Billie är vaken. Du kan ringa henne nu.
Glöm det.
Okej.
- Vad gör du? - Jag ringer själv.
Om Grace inte duger, så duger inte jag.
Katie. Ge mig telefonen.
Hör på. Lita på mig. Du kan inte...
- Släpp! - Lägg på, för fan.
- Vad i helvete? - Fantisera lite.
- Nej! - Okej.
Du som vicepresident får lägga till en sak på agendan.
- Vad tar du? - Ge mig den!
Kärnvapenförhandlingar? Visum för afghaner?
Vad fan gör du?
Katie. Aj! Helvete.
- Du river upp stygnen! - Fan! Var still!
Släpp mig, då!
Katie,
du kan inte rädda Grace.
Hon borde inte räddas.
Hon ska inte behöva avgå på grund av sin man.
- Det är inte därför. - Vad är det, då?
Att hon inte är valbar? Eller omtyckt?
Hon är smart, tuff och mänsklig,
och av nån jävla anledning vill hon fortfarande tjäna folket.
Sluta!
Katie.
Roylin lät Lenkov bomba ett brittiskt fartyg.
Men idén var inte Roylins...
...utan Grace Penns.
Undertexter: Love Waurio