Начальниця резидентури здасть вас до поліції.
Нам обом буде краще, якщо я залишуся тут.
Тоді говоріть.
- Скажіть Гелу. - Це не Троубрідж.
- Вона маніпулює. - Навряд.
Я казала, що Гров найняв Романа Ленкова.
Гров його не наймав. Це я.
Нікол нічого не знає.
Нехай вона скаже. Якщо він невинний і почує,
що корабель підірвала якась бабуся, він відреагує.
Я казав, що вона не віцепрезидентка. Я помилявся.
І що тепер?
Відразу уточню, що я приїхав заради вас, а не Нікола.
Кімната прослуховується. Ми бачитимемо й чутимемо все.
Можна вас?
Я найняла групу Ленкова. Вони заклали вибухівку на нашому кораблі.
- Усе пішло не за планом. - Ох ти, тварюко!
- Відпустіть. - Вона їх убила!
Подивіться на мене. Скажіть, що з вами все гаразд.
Чуєте мій голос?
ДИПЛОМАТКА
- У неї кровотеча. - Прошу, не рухайтеся.
Уся королівська кіннота, уся королівська...
- Трохи потерпіть. - Забагато крові, Тео.
Тепер ви мені вірите?
Вони щойно прибули.
Деннісон — ліворуч, Троубрідж — прямо. Як усе пройшло?
Він відреагував? Комусь дзвонив?
- Він ударив її головою об землю. - Що-що?
- Пані посол Вайлер. - Вітаю.
- Вітаємо. - Дякую.
У нас сталася халепа.
На мосту зламався світлофор і заблокував дорогу до Дандерейва.
Боюсь, що наш графік полетить шкереберть.
Хіба що ви погодитеся не виголошувати свій тост.
Без проблем.
Як люб'язно. Навіть найкращі плани...
Спробуйте форель. Це з нашого озера.
Авжеж, спробуємо.
- Із Ройлін... - Із нею все гаразд. Ну, не зовсім.
Їй латають голову, але вона не помре.
- Можна вас спокусити? - Можна.
Він ледь не скоїв ненавмисне вбивство. Таку реакцію не зімітуєш.
Троубрідж не причетний.
То Ройлін казала правду.
Ти мав рацію. Вона казала правду.
- Можемо піти до їдальні... - Кейт.
Ми не готові. Я буду вдячна за відповідь.
Аби дотримуватися графіка...
Пане прем'єре? Із ним усе гаразд?
Дай мені це.
Хорватія та Угорщина ввели граничні ціни на базові товари, і жодних наслідків.
Може, прем'єр не хоче брати приклад із хорватів чи угорців.
Джеммо, я вже сумую за суперечками. Я чув, що ви зависли на цінових стелях.
Поговорімо. Рендалле, підтримай.
Цінові обмеження — це утопічна вигадка, хіба що...
Пане прем'єре, підіймемо келихи. Лише я і ви.
У вас шок. Випийте. Стане легше.
Схоже, вона знову у фаворі в прем'єра.
Що? Так, добре. Авжеж.
Не знаю, чи розповідала вона про мої нелегкі часи,
але все вже позаду.
Я повернувся.
І я готовий.
Добре.
Треба пережити цю вечерю.
Тоді буде ніч, щоб розібратися.
Ніхто не має дізнатися про кризу, поки не владнаєте її.
За все, чого я не хочу!
За здоров'я друзів Каледонії!
Будьмо!
- Опустіть руку, пане прем'єре. - Не вказуйте мені, що робити.
У вас кров на манжеті.
Тут усе чисто.
- Стеження? - Прибрали. Фургон чекає.
По неї вже виїхали до Лондона.
Вона знекровлена. Треба відвезти її до лікарні.
- Ні! Мені туди не можна. - Прошу.
Там спитають, що сталося. І дізнаються все.
Я зіграла свою роль.
Я зробила це для країни,
аби вберегти прем'єр-міністра
і цілісність Великої Британії.
Ця історія не має просочитися.
- У нас є лікарський обов'язок. - Я краще стечу кров'ю.
Але відвезіть мене в безпечне місце.
Ми більше за вас не відповідаємо.
Ви напали на власну країну. Що буде далі — вирішуватиме ваш прем'єр.
Скільки він знає?
Я не знаю. Не все.
Він обірвав її на півслові й схопив за горло.
- Він зрозумів суть? - Він кричав: «Убивця».
Так гучно, що техніка не витримала.
Тож дещо він зрозумів.
- Деннісон знає, що він невинний? - Не знаю. Мабуть.
Що він робитиме?
Троубрідж?
Деннісон. Обоє. Будь-хто з них!
Ось усе, що я знаю:
Троубрідж — нападник, у Ройлін — кровотеча.
Форель на вечері була сухою, а Троубрідж був у ступорі.
Винен не він, а його радниця.
Ми тягали її Британськими островами, як ручний багаж.
А я безпідставно звинуватила прем'єр-міністра в масовому вбивстві.
- Він знає про це? - Геле...
Ти не знаєш.
- Ти вже говорила з департаментом? - Ще ні.
Добре. Я розмовляла з Троубріджем. Він не арештує Ройлін,
поки не знатиме, кому можна довіряти. Це займе деякий час.
А до того часу вона гулятиме на волі?
- Я відвезу її в таємне місце. - Нізащо.
Який у нас вибір? Відпустити її і подивитись, чи виживе?
- Вона назвала імена. - Ми маємо захистити її.
Гаразд.
Я маю доповісти директору, перш ніж Ройлін прибуде в Лондон.
Якщо ти не проти,
я б хотіла сама повідомити про це у Вашингтон.
Ви працювали над цим разом. Тож обоє маєте цим скористатися.
Повідомимо разом.
Я хвилююся за свою роботу.
Я не повинна була утримувати Ройлін. Ні тоді, ні зараз.
Я маю контролювати повідомлення.
З вами хоче поговорити прем'єр-міністр.
Кортеж уже чекає, коли будете готові їхати.
Я повідомив шотландцям...
Вийди.
Сідайте.
Важкий був вечір.
Я можу чимось...
Допомогти? Побачимо.
«"П", тобто пані посол,
повела мене до їдальні, аби обговорити вимоги шотландців.
Там уже сиділа "Р", що означає "зрадниця".
"П" без жодного подиву вийшла з кімнати».
Усе правильно?
- Я можу пояснити... - Це не мемуари.
Це факти для розслідування.
Наразі все точно?
Ви просили мене знайти її.
І потрапив на приватну розмову з терористкою.
Чудовий спосіб донести інформацію!
Зазвичай новини надходять у червону скриню.
Сьогодні ми всі могли вчинити по-іншому.
- Що вона сказала? - Казала, що хоче поговорити з вами.
Вона вам усе розповіла. Тому її привели до мене?
- Так. - Вона назвала імена?
Меррітта Грова, Леонарда Стендіґа.
Гров був людиною росіян. А Стендіґ — це жаба в «Бріоні».
Він — виконавець.
А наша Богоматір непорочної омани — це мізки, що стоять за всім цим.
Кого ще вона підштовхнула до цього?
Інших імен вона не назвала.
Тож кожен член вашого уряду може бути причетним.
Ми хотіли прийти прямо до вас.
Остін.
«Прибіг "О", щоб захистити "Р", і штовхнув мене до стіни».
Деннісон тут непричетний.
Заради перемоги невдаха пуститься на все.
Він поставив під сумнів смерть Ленкова.
- Бо хоче позбутися мене. - Бо не хоче втратити свідка.
Йому можна довіряти.
У Шотландію його не запрошували. Це не збіг.
Це я попросила його приїхати сюди.
Ми чекали разом за дверима, щоб потім підтримати вас.
- Ви чекали з Остіном у коридорі? - Так.
Навіщо?
Що, перепрошую?
Що ви хотіли почути?
Ви щойно сказали: «Причетним може бути будь-хто з уряду».
Правильно.
Тому ви мене й не попередили,
а підкинули Ройлін, як дохлу мишу на подушку.
Ви чекали моєї реакції.
Ви думали, що це я.
Ви привели Ройлін, щоб загнати мене в пастку.
Так? Зізнавайтесь.
Це не так.
Ви дізналися про змову в уряді.
- І вирішили знищити мене. Зізнайтеся. - Прошу...
Ви думали, що я вбив моряків, чиї сім'ї я втішав сьогодні вранці.
Ви назвали мене найрозумнішим після вашого чоловіка,
бо думали, що я вбивця?
Так чи ні?
Я ненавиджу брехунів. Пані Вайлер, відповідайте: так чи ні?
Так.
Він цього не робив.
- Я це знаю. - Ройлін у нас.
Він знає про Стендіґа, Грова... І що ти непричетний.
Пані посол, дякую.
Ви вже достатньо допомогли.
Остіне.
- Я їду з прем'єр-міністром. - Добре.
Ходімо.
ПОСОЛЬСТВО, ПОСТ НОМЕР ОДИН
Алло.
Так.
Так. Уже йду. Чорт!
Ні, жодних проблем.
Я все зроблю.
Пані посол.
Заходьте.
Котра година?
Пробачте. Треба негайно йти.
Що сталося?
До Лондона їде віцепрезидентка.
Уже зараз?
- Готові? - Маєш скріпку для паперів?
- Затискач підійде? - Ні, але гаразд.
Ні. У штанах зірвалася блискавка. Треба застебнути їх скріпкою.
Я прикриюся піджаком.
Якого дідька сюди їде віцепрезидентка?
Щоб підтримати британців. Учора Ейдра відправила звіт у Ленглі.
Я не знаю, що там було,
та Білий дім вирішив прислати віцепрезидентку.
- Вона знає про мене? - Вона претендує на її посаду.
Вона знає, що я серед кандидатів?
Я не знаю. Це для штанів.
Дуже добре.
А це — у дорогу.
Відомості щодо віцепрезидентки Пенн.
Їх не оновляли із часу її останнього візиту до Британії,
тож тут докладніше...
Можеш...
Тут докладніші відомості, ніж у вікіпедії.
Я опитаю тебе в машині.
Ми не їдемо машиною.
Треба дістатися якнайшвидше, а машиною їхати вісім годин.
- Грейс Пенн просила, щоб вас забрали. - Хто забрав?
Так, вона точно знає.
Знаєш, що вона мала сьогодні робити? Відвідувати школу в Бетесді,
а не летіти за океан. У преси будуть питання.
- Вона підтримує британців. - Цікаво чому?
Звіт ЦРУ був дуже строкатий. Не варто давати його пресі.
Треба вибрати мету візиту.
З тобою зв'яжеться начальник штабу. Я сказала, що ти в курсі.
- Я не в курсі. - Що це означає?
Я ще не повернув довіру.
- Твоя дівчина приховала від тебе звіт? - Ви казали їй перевірити мене.
І вона вже не моя дівчина.
- Стюарте. - Не треба нічого...
Хочеш подарунковий кошик?
Ліміт на подарунки — 20 баксів: це два яблука й сир.
Ні. Мені не треба знати нічого конфіденційного.
А віцепрезидентка знає, що Кейт претендує на її посаду?
- Так. - У них буде зустріч.
Я маю про щось попередити Кейт?
Простеж, щоб начальниця резидентури не займалася прем'єром.
- Не займалася прем'єром? Це як? - Запитай колишню.
Це не розмова для відкритої лінії.
Перекрийте службові коридори, залиште лише необхідний персонал.
І жодних роззяв.
- Пробачте. Кров. - Ось вона.
- Покладіть у холодильник. - Звісно.
Вона була на переговорах у Відні в 92-му. Ми вивчали їх на базовому курсі.
Це приклад для наслідування.
Як це сприйняв директор?
Він хоче, щоб Ройлін залишила наше сховище.
Чорт. Що тобі потрібно?
Поговори з Троубріджем. Нехай забере її.
- Він не в захваті від мене. - У нас нема вибору.
Ми не можемо ні з ким говорити, поки він не розширить коло.
Трясця! Я хотіла перевдягнутися.
- Поговори з Деннісоном. Він у колі. - Без тебе?
Він теж не в захваті від мене. Як мій вигляд?
Нормально.
Тоді чудово. Я готувалася в гелікоптері під час перерви на туалет.
До твоїх штанів прилипла скріпка.
Вона їх тримає.
Пані посол?
Віцепрезидентка чекає вас.
- Вітаю. Можна проскочити? - Пробачте. Вхід зачинено.
- Я чоловік пані посла. - Рада знайомству.
Я забув ноутбук у бібліотеці. Заберу — і піду.
Я дуже перепрошую за незручності.
Там є люди. Це працівник моєї дружини.
Прошу вас, відступіть на крок назад.
Я не змогла підготувати короткий звіт, тому почну з огляду ситуації.
Гаразд.
Почну зі сходу.
Ми маємо усне зізнання про те,
що напад на корабель — це операція британців під чужим прапором,
аби розпалити конфлікт...
З Іраном. Я читала звіт. Далі.
Чудово. Секунду...
Я говоритиму з начальницею резидентури.
- Вона доповнить... - Пробачте. Мені нарешті прописали окуляри.
Але забула їх чи то в Шотландії, чи в машині.
Чи в гелікоптері.
Точно.
Спробуйте мої.
Дякую.
Так. Добре.
Далі — південний схід.
Ми підтримали спробу британців затримати Ленкова на території Франції,
а міністр внутрішніх справ Франції...
Фурньє повідомив нашому посереднику, що арешт може завершитися вбивством.
- Це було у звіті. Краще... - Так.
Я повідомила про підозри міністру закордонних справ Британії.
Ви?
Так. Його внутрішні розслідування...
Чому саме ви?
Я була тим самим посередником.
У звіті цього не було.
Деннісон підтвердив підозру, але наробив шуму.
Тож Ройлін звернулася до нас по допомогу.
- До нас? Чи до вас? - До мене.
Ми привезли її до посольства й отримали зізнання.
Чому всі дзвонять вам?
Я першою подзвонила до неї із Франції.
Мені була потрібна порада, вона дізналась від мене дані.
Але між нами виник зв'язок.
Це приводить нас на північ.
- У Шотландію? - У Шотландію.
Крихітний регіон зажадав незалежності.
І Маргарет Ройлін з усіх сил кинулася шукати Британії спільного ворога.
Вона має рацію.
Якщо Британія розколеться, це завдасть серйозного удару
НАТО й англосаксонській п'ятірці.
А далі — Північній Ірландії і Каталонії.
Демократії розлетяться в друзки,
а диктатура процвітатиме.
Це... Так...
Небезпека не десь за горами. Вона вже тут.
Саме так.
Норо.
- Запросити начальницю резидентури? - Спробуй запросити прем'єр-міністра.
Ось ти де.
У нас етап відновлення довіри. Я не хочу поспішати, але...
Сюди їде прем'єр. Я маю поінформувати віцепрезидентку.
Що означає «займатися прем'єром»? Ти прослуховуєш його телефон?
- Ейдро. - Мені треба йти.
Ні. Я не бачив звіт. І це нормально. Я розумію, чому я не в курсі.
Я не маю нічого знати. Але сюди їде прем'єр-міністр,
Грейс Пенн уже тут, іде кампанія у віцепрезиденти...
Чи може щось зашкодити Кейт? Наприклад,
прослуховування прем'єра?
Мабуть, ти маєш знати...
Троубрідж злиться на Кейт.
Через...
Через таємну операцію.
Ні. Я не в курсі про таємну операцію.
Агентка Ґріффін забороняє віцепрезидентці зустрічати гостей.
Мені шкода, але вона не вийде.
- Що? Прем'єра завжди зустрічають тут. - Такий протокол.
На жаль, ми не можемо контролювати периметр.
Вона не вийде.
- З поверненням у Вінфілд, пане прем'єре. - Ми раді бачити вас знову.
- Де вона? - Усередині.
Вашому президенту стало глузду чекати мене коло входу.
Думаю, це ваш майстерний хід.
Вона рада, що ви прийшли.
Вона знає?
- Хочете, щоб я виручив вас? - Забереш мене звідси?
Я не знаю секретних даних, але він убивця і ненавидить вас.
Не варто пити з ним чай.
Стюарте, Троубрідж невинний.
Я зі своїм балаганом наразі тут зовсім недоречна.
Пробачте за вторгнення. Проходьте, сідайте.
Мабуть, ви хочете почути мої пояснення.
Якби ж я міг.
Віцепрезидентка знає суть.
Ми б хотіли почути, що ви плануєте робити далі.
Пробачте, що змушую вас.
Нічого, я потренуюсь. Пізніше доведеться пояснювати з трибуни.
Ми можемо обговорити план дій.
Цьому плану одна година.
Навіть важко назвати це планом.
Прем'єр-міністр пропонує двосторонній підхід.
Остіне...
Моя радниця напала на мою країну.
А я — дурень, бо довірився їй.
Я приїхала не тому.
Ви прибули, щоб допомогти. І, звісно, щоб спрямувати мою відповідь.
Ніщо не мотивує так, як сором.
Я знищу заколотників.
Я розкрию правду.
Ви маєте рацію. Ви викачуєте ресурси.
І ми вже кульгаємо.
Тож я вам дуже вдячний,
але ваша найкраща допомога — це дотримання відстані.
Так я зможу віддати всі сили боротьбі.
Ви зробите якнайкраще для країни.
Дякую вам за візит. Бажаю вам щасливої дороги.
Ви звинуватили Росію у злочині, який скоїли самі.
Ми хочемо повернути їх до переговорів,
а ви дали їм причину відмовитися.
Може, ви не хочете допомоги,
та вона вам потрібна.
Віцепрезидентка оголосить про пільги на електромобілі...
Це вже було. Профспілки будуть проти.
Це не пройде. Постанова про торгівлю риб'ячим жиром.
Вона могла б виступити на мітингу демократів.
- Не годиться. - Це диваки?
Ні. Туди мало хто прийде.
Керівництво піде на вечерю з австралійцями.
- З австралійцями... - Що?
Там укладають угоду щодо «Дредноута».
Що за угоду?
Французи назвали її «ножем у спину». Чули?
Не чула.
Австралія мала закупити човни у Франції. Але купила їх у британців.
Ви могли б подратувати французів?
Думаю, що так. Я спитаю в Біллі.
Я маю поговорити з Деннісоном. Допоможеш перехопити його?
Він має забрати від нас Ройлін.
Пані посол дала згоду.
Я не хочу знати, навіщо він тобі потрібен.
І не хочу знати, що Ройлін досі в нас.
Якого біса вона досі в нас?
Не хвилюйся. Директор казав те саме.
Пані посол сказала, що Троубрідж невинний.
А отже, це Ройлін.
- І ми її захищаємо? - Ти раптом захотів знати?
Я згоден із тим, що я не в курсі. Я не проти повертати довіру до себе.
Але здається, що проблема вже не в мені.
Що ти коїш?
Прем'єр чудово розуміє, що відмова від звинувачень Росії...
Є лише стимулом для змовників і прихильників ізоляції.
І нам не повірять, коли ми потім звинуватимо Росію...
Бо ув'язнюють журналіста й оголошують шпигуном.
Чи викрадають дітей і оголошують біженцями.
Ви напали на свій корабель і звинуватили Росію.
Ми розуміємо, що це складно. Але ми не робитимемо безрозсудних кроків.
Тут не може бути односторонніх кроків.
Панове, наша зацікавленість не буде для вас сюрпризом.
Розкажи про чорновий план.
Аби нівелювати ризики, прем'єр може розповісти правду, але поступово...
Або промовчати. Що ви вибрали?
Що, пробачте?
Це ви пробачте, що я завершую замість вас.
Моя пресслужба називає це «кооперативною допомогою».
А всі інші вважають це грубістю.
Тобто, я з вами згодна. Надалі я...
Нема проблем. Але я говорив не про це.
Про що ж?
Або ми говоримо поступово,
або прем'єр розповість усе відразу в парламенті.
Ініціює розслідування.
Це правильний вихід.
Та оскільки тут є невідомі спільники,
навіть у наших лавах, ми...
Він — за поступовий підхід. Його стиль.
Це затримає вашу відставку до повного розкриття історії.
Що менше метушні, то краще для всіх.
Я не йду у відставку. Поки не збираюся.
А я думала...
Це все через різницю в часі. Я дуже категорична.
Кажете правду — ідете. Мовчите — залишаєтеся.
Ви знайшли третій варіант?
Якщо дозувати інформацію...
Зачекай, треба розглянути пропозицію віцепрезидентки.
Ой, я неправильно зрозуміла міністра...
У нас обговорення.
Обговоримо й це.
Ви пропонуєте мовчати.
Про авіаносець, вибух автомобіля, змову.
Остін мовчав би впродовж року.
Ось що таке поступовий підхід.
Чи є різниця між одним роком і двома? Між двома й десятьма?
Якщо мета — стабільність світу, тоді я не бачу межі.
Світ і далі віритиме, що це зробила Росія.
Вони вчиняли й гірше.
Може, вони й не проти.
Якщо вони видали Ленкова, то були готові прийняти удар.
Коли ми чинимо опір, вони здаються сильнішими.
А це взагалі...
Це взагалі можливо?
Хто ще знає?
Керівництво у Вашингтоні.
Ми повідомили ЦРУ.
Вони доповіли Білому дому, тож кілька посадовців знають.
Вони можуть мовчати. Ми подбаємо про це.
Змовники теж знають. Ройлін, Стендіґ.
Вони хотіли об'єднати націю. Тому мовчатимуть.
Інакше зазнають краху й опиняться у в'язниці.
А як же родини?
- А що з ними? - Вони мають знати правду.
Їм не потрібна правда. Їм потрібні близькі.
Уже нічого не вдієш.
Хай знають, що вони загинули недаремно.
Подумайте над цим. І ми теж подумаємо.
У нас ще багато роботи, але ми досягаємо прогресу.
- Наразі залишмо це... - Звісно.
Що ж, дякую вам. Не кожна допомога є настільки корисною.
Маргарет Ройлін — громадянка Британії. Ми не переховуватимемо її від правосуддя.
- Що мені зробити? - Поговоріть з прем'єром.
Ми можемо таємно передати її вам.
Приховайте арешт, поки не знайдете її спільників.
Нам це не потрібно.
Вогню немає.
Отже, не буде й диму.
- Що це означає? - Ми ховаємо цю історію.
Поліція не зможе арештувати Ройлін, тож не дізнається нічого.
Це один з варіантів. Троубрідж ще думає.
Я знаю, що він вибере.
То ми просто відпустимо Ройлін?
Вона прийшла до нас, бо боялася за життя. Якщо її вб'ють, ми втратимо докази.
Відправте її додому.
Якщо вона боїться, нехай замкне двері.
Як ти?
Ми можемо говорити. Навіть попри віцепрезидентку.
Ми — одна команда.
Ти хоч розумієш, що ми ледь не накоїли? Ми з тобою. Як одна команда.
Треба поговорити.
Деннісон упевнений, що прем'єр мовчатиме.
Троубрідж непередбачуваний і імпульсивний, але він діє у власних інтересах.
- Найкраще в цьому плані... - Мені не потрібен аналіз.
- Пробачте. Про що ми мали говорити? - Ви хочете бути віцепрезиденткою?
Я дещо знаю про цю роботу. Маєте питання?
Це не зовсім так.
І ви не повинні...
Мені теж незручно, якщо вам стане легше.
Я не скажу, що хочу бути віцепрезиденткою.
Не хочете?
Усім було б краще, якби ви залишилися.
Але я розумію, що є проблема. І я готова допомогти.
Ви йдете у віцепрезидентки США, щоб зробити послугу?
Моя кандидатура — не фаворит.
Мені ще треба повчитися.
Якщо ви хочете щось порадити, я залюбки вислухаю.
Біллі каже, що ваш заступник має досвід.
Він уже провів експрес-курс?
- Так. - І що ви опанували?
Він чудовий.
Але в нас було небагато часу.
Наразі він зациклився на пакуванні.
Я б радше зосередилась на політиці, на Сенаті.
На пакуванні?
Наприклад, мій одяг.
Моя зачіска. Це його особливо дратує.
Він має рацію.
Зовнішність — це сила.
Ніхто не читатиме ваші політичні заяви.
Хіба що раз на рік стане вірусною якась фраза.
А ваше обличчя з'являтиметься в ЗМІ по 12 000 разів на добу.
У кожному класі в США,
у кожному посольстві світу на стіні висітиме ваш портрет.
Це м'яка сила.
У вас є кілька варіантів.
Носити костюм, як військові носять форму.
Зникнути. Сховати свою особистість за службовим обов'язком.
Або знайти свій стиль. Світле каре, червона помада,
брошки Олбрайт чи комірці Рут Гінзбург.
Або окуляри.
Те, що відображатиме вашу позицію.
Дівчатка одягаються, як ви, на Гелловін.
Я б вибрала костюм, у якому можна зникнути.
- Невже? - Чорний костюм.
Іноді — синій.
- І що він може про вас розказати? - Майже нічого.
Ні?
Поглянемо на північ. Мабуть, ви думаєте,
що сильно зайняті державними справами, аби зробити зачіску.
Але це неохайність.
Таких сигналів краще не надсилати.
Схід і захід: спробуйте ліфчик з поролоном.
Вам нічого й приховати.
А коли розстібаєте піджак, я бачу ліхтарі.
Нарешті, південь. Це скріпка?
Так. Я мала проблему з блискавкою.
Для якогось дипломата в країні третього світу —
це просто недбалість.
Якщо ж ви представляєте інтереси 300 мільйонів американців,
у яких медицина страждає, а планета горить,
чиє майбутнє може змінитися,
залежно від ваших дій,
краще не показувати, що ви не можете навести лад зі своїми штанами.
Тепер поговоримо про Сенат.
Ходімо. Час вечеряти.
Віцепрезидентка назвала мене неохайною розпутницею.
Колись шеф протоколу назвав мене лайном у костюмі.
- Геле... - Це жалюгідна невдаха.
Це не так.
Вона неймовірна.
Ні, це було раніше. У 2006 році.
- У Брюсселі? - У Бейруті.
- Ні. Упевнені? - У нас була довга розмова.
Я була новачком у Конгресі. Для мене це було важливо.
- Ви запам'ятали? - Вона була в делегації.
Чому ви звільняєтеся?
Думаю, ви знаєте.
Я знаю, що скоїв вас чоловік. Питання не в цьому. Ви мали рацію.
Це не для мене. На відміну від...
- Кейт. Це не їй вирішувати. - Чому?
Її обрали.
У Білому домі не можна звільнити її і ще одну особу.
Що ти робиш?
Ми розробили план, як Троубріджу зберегти посаду.
Чому б не стабілізувати своє керівництво.
Не нам вирішувати.
- Як із Хассаном. - Так?
Блискучий лідер, якого погубили інтриги. Ми допомогли йому.
- Кейт. - Я серйозно. Ти не згоден?
- Ти мене питаєш? - Так.
Якщо ти питаєш мене, то ні.
Якщо ми могли магічним чином допоможемо вам залишитися,
що буде, коли всі дізнаються про вашого чоловіка?
Уранці Білий дім послав би когось на ТБ замість мене.
А ввечері на ТБ буде маскарад, як я вбиваю свого чоловіка.
Кожне слухання в Конгресі — від дефіцитів до обмежень —
переросте в дебати про моє лицемірство.
Рейтинг президента різко впаде. Його програми зупиняться.
- Дякую. - А, може, люди відреагують і забудуть.
Може? Це дуже переконливо.
Що б зробив мій чоловік, якби він був на вашому місці?
Він би пішов?
- Я можу сказати. - Я питаю у віцепрезидентки.
Думаєте, він би тихо відступив
заради блага адміністрації?
Чи він вважатиме себе дуже цінною особою для президента
і народу, а тому прийме цей удар?
- Він би залишився. - Так.
Його не турбують ні плани президента,
ні його рейтинг.
Сказав би, що варто трохи потерпіти, аби досвідчений лідер залишився при владі.
Це лестить, і ви дуже люб'язні.
- Звучить, ніби я підлизуюся. - Так.
- Аби ви похвалили мене у Вашингтоні. - Я похвалю.
Річ не в цьому.
Зовсім.
Я думаю, що ви приносите користь країні.
Хіба не так?
Так, приношу.
Знаєте що? Ви порушили цікаве питання.
Білий дім міг би втримати віцепрезидентку, якби заступився за неї.
- Чому ж не заступається? - Точно.
- Вона їм не потрібна. - Геле!
У неї є два робочих завдання: розривати зв'язки й устояти.
Тут важко запороти.
Її не ставлять навіть на задній план фото.
Досить.
Які основні досягнення має віцепрезидентка?
Я серйозно запитую.
Я нічого не пригадаю. Якось вона вдяглася у все біле.
Це щось символізувало.
Весь успіх приписують президенту,
а провали — мені.
Якби за вами було майбутнє, вам би кинули кістку.
Вони її настільки не хочуть! Вони хочуть тебе.
Пів року в Лондоні ти вчилася тримати чашку.
Тебе не оберуть, а ти все одно краща.
- Не краща. - Краща.
Її теж не виберуть, але вона намагається.
Випробовують різні назви, миски.
Пса не здивуєш собачим кормом.
Я маю перепросити за чоловіка.
Я не почула нічого нового.
Він був послом. І досі має цей титул.
Але зараз
його найкращий шанс отримати владу — це змусити мене зайняти ваше місце.
Хай там як,
мені справді шкода.
- Хочете? - Звісно.
- Дозвольте... - Я сама. Сідайте.
Дякую.
Я грубо обійшлася з вами.
- Ви мали рацію. - Ні, це мене турбує.
Вам це не потрібно.
Мене розривали мої грішні амбіції, а тут з'являєтесь ви.
Супергероїня, спортсменка, дівчина-мрія.
- То мені не треба новий ліфчик? - Треба.
Ще на початку я казала, що ніколи не зміню себе заради них.
Тепер я щомісяця занурюю волосся в канцерогени.
Підводка — це тату.
Боюся, що я звучатиму підлесливо...
Сьогодні ви мене надихнули.
Щодо Троубріджа.
Чим?
Ви підкинули йому чудову ідею і змусили мовчати.
Це було не просто так. Ви підштовхнули його до цього плану.
Я б залюбки присвоїла собі лаври. Але ні. Це просто вдалий збіг.
Гел так учиняє, і йому все сходить з рук.
Він із тих, хто після поразок виграє?
Він ніколи не програє.
Ви горите на роботі, і все одно вам треба відступити.
Так і є.
Тому я не боротимусь. Я знаю, що не виграю.
Якщо ви втомилися за 30 років боротьби, я можу зрозуміти.
Ви зробили більше, ніж будь-хто міг вимагати.
Але якщо є хоч найменше бажання...
Якщо не ви, тоді я не знаю, хто це зробить.
Ти не спиш, я знаю.
Вона думає над цим.
Після твоїх слів це справжній успіх.
І завтра ти допоможеш.
Зателефонуєш Біллі й скажеш,
що віцепрезиденткою США має бути Грейс Пенн.
Не я. І не ти.
Вона не потрібна президенту. Йому потрібна ти.
Він заговорив.
Кейті.
Коли тобі пропонують унікальний шанс у житті,
ти маєш прийняти.
У Вашингтоні ще день. Біллі не спить. Зателефонуєш їй уже зараз?
Я не дзвонитиму.
Гаразд.
- Що ти робиш? - Сама телефоную їй.
Скажу їй, якщо не Грейс, то вже точно не я.
Кейті. Кейт. Віддай телефон.
Слухай мене. Довірся мені. Не можна...
Відвали!
Поклади телефон.
Якого біса?
Пофантазуємо, Кейт?
- Ні! - Добре.
Ти віцепрезидентка. Можеш розглянути одне питання.
- Що вибереш? - Віддай!
Ядерні переговори? Візи для афганців?
Що ти робиш, чорт забирай?
Кейті. От, дідько.
- Ти розірвеш свій шов! - Припини рухатися!
То злізь із мене!
Кейті,
ти не можеш врятувати Грейс.
Її не треба рятувати.
Вона не має йти через тупого чоловіка.
Вона йде не через нього.
А чому? Бо її не виберуть? Вона їм не подобається?
Вона геніальна, сильна й людяна. І з якогось неймовірного дива
вона досі хоче служити народу Америки.
Припини!
Кейті.
Ройлін найняла Ленкова для нападу на авіаносець.
Але це запропонувала не Ройлін.
А Грейс Пенн.
Переклад субтитрів: Інеса Федорова