‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫בפרקים הקודמים...‬
‫בנים!‬
‫אתם יוצאים לטיול לבקתת באנתר.‬
‫אספירו!‬
‫עשית קסם.‬ ‫-אתה מכשף.‬
‫וואו. אני מכשף.‬
‫שדוני צל-ירח הם לוחמים מיומנים ומסוכנים.‬
‫הם ימצאו אותך והם יהרגו אותך.‬
‫עכשיו זה תלוי בנו. עלינו להחזיר את הביצה.‬
‫לשמור עליה ולקחת אותה לקסדיה.‬ ‫-ולמצוא את אימה.‬
‫נוכל לחולל שינוי.‬ ‫-רק שלושתנו.‬
‫ארבעתנו.‬
‫- ספר ראשון: ירח -‬
‫- פרק רביעי: צמאים לדם -‬
‫תתיר את עצמך!‬
‫התר נא עצמך!‬
‫התירו!‬
‫אל תשפוט אותי.‬
‫אז מה אם אני מדברת לסרט שלי?‬ ‫איך זה יותר גרוע מלדבר ל...‬
‫מה שאתה לא תהיה?‬
‫זה טירוף לערוך לוויה כה מהר.‬
‫זו מסורת להתאבל על מלכים מתים‬ ‫במשך שבע שקיעות.‬
‫לא נתת לו אפילו אחת.‬
‫אני מבין למה את דואגת, אופלי,‬
‫אבל בתקופה של מלחמה עלינו לנוע קדימה.‬
‫היי. שמור על ראש זקוף.‬
‫אני מצטער.‬
‫לילה ארוך.‬
‫שתה את זה.‬
‫אני קוראת לזה "שיקוי בוקר חם וחום".‬
‫זה טעים!‬
‫היום התעוררנו לאמת הרסנית.‬
‫המלך שלנו נלקח מאתנו.‬
‫כוחות מקסידה שחטו אותו,‬
‫שדוני צל-ירח עלובים.‬
‫בשבילי הוא היה יותר מאשר מלך.‬
‫בשעותיו האחרונות‬
‫הארו קרא לי...‬
‫אחיו.‬
‫רגע.‬
‫איפה הנסיכים? הם צריכים להיות פה.‬
‫הנסיכים...‬
‫מתים.‬
‫אנו חייבים להגיב לאכזריות של קסדיה.‬
‫אנחנו חייבים להתקדם בכוח!‬
‫הדליקו את המדורה.‬
‫לא.‬
‫קלודיה.‬
‫כשמנהיג של קטוליס מת,‬ ‫אנו מתאבלים עליו שבעה ימים.‬
‫אבל אנחנו במלחמה.‬
‫היום נתאבל שבעתיים.‬
‫כי הערב תהיה הכתרה.‬
‫קאלום.‬
‫היי, זה שמך, נכון? קאלום?‬
‫קלם? או שזה קאמל?‬
‫זה קאלום.‬
‫הייתי שקוע בציור כדור הקדם הזה.‬
‫אבן קדמונית.‬ ‫-כן.‬
‫תמצית טהורה של רוח קדמונית אצורה בתוכה.‬
‫מקור קדמוני?‬ ‫-בדיוק.‬
‫שמעת על ששת המקורות הקדמוניים?‬
‫אם אומר שכן, תכריחי אותי למנות אותם?‬
‫כל הקסם בעולם נובע מן המקורות הקדמוניים.‬
‫אלה האנרגיות הקסומות‬ ‫המקוריות והטהורות ביותר.‬
‫השמש, הירח, הכוכבים, הארץ,‬
‫האוקיינוס ו...‬
‫השמיים.‬ ‫-כן.‬
‫כדי להטיל כישוף, מכשף צריך אנרגיה קדמונית.‬
‫אז כישוף הנשיפה שהטלת?‬
‫בדרך כלל צריך סערה או לפחות רוח חזקה.‬
‫אבל עם האבן הזו,‬ ‫יש לך את כל האנרגיה של השמיים.‬
‫מתי שתרצה.‬ ‫-וואו.‬
‫אבנים קדמוניות הן נדירות מאוד.‬
‫מכשפי העל החזקים ביותר בכל הזמנים‬ ‫רצו אותן.‬
‫ואיכשהו לך יש אחת.‬
‫רגע, ראיתי אותם קודם. בבקתת באנתר.‬
‫הייתה שם מעין קובייה קטנה,‬ ‫והיו עליה הסמלים האלה בדיוק.‬
‫מגניב.‬ ‫-מה אם היא קסומה?‬
‫חייבים להשיג אותה.‬ ‫-רגע, מה?‬
‫יש לנו בעיות אמיתיות.‬
‫לעצור מלחמה, לקחת את הביצה לקסדיה.‬
‫אתה זוכר?‬ ‫-קסדיה בכיוון מזרח, נכון?‬
‫גם הבקתה. היא בדרך.‬ ‫-נהדר.‬
‫אני בטוחה שהמקום לא ישרוץ בני אדם.‬
‫בני האדם שמחפשים אותך‬ ‫ורוצים להרוג אותי. יש!‬
‫לא, זו בקתת החורף.‬ ‫היא ריקה כבר חודשים. תסמכי עליי.‬
‫תראי...‬
‫ריילה,‬
‫נסיכים אמורים להיות טובים בדברים.‬ ‫קרבות חרבות,‬
‫הנהגה, רכיבה על סוסים.‬
‫אבל תמיד הייתי די רע בהכול.‬
‫אז כשניסיתי את הכישוף הזה,‬
‫הייתי בטוח שאעלה באש‬ ‫או שאהיה מכוסה בעכבישים,‬
‫אבל זה עבד.‬
‫ואז קראת לי מכשף והרגשתי שזה...‬
‫נכון. אני...‬
‫יש לי תחושה שהקובייה הזו תעזור לי.‬
‫קאלום?‬
‫חלמתי חלום מוזר.‬
‫לא חלמת, אז. הכול היה אמיתי.‬
‫אתה בטוח?‬
‫היה שם היפופוטם ורוד ענק,‬
‫ותלשתי לו את האוזניים‬ ‫כי הוא היה עשוי מטופי.‬
‫לא. זה היה חלום.‬
‫חשבתי שהתכוונת לשדונים,‬ ‫לזאבי העשן, לביצה. זה קרה.‬
‫ניסיתי להודות להיפופוטם על הטופי,‬
‫אבל הוא לא שמע אותי‬ ‫כי אכלתי לו את האוזניים.‬
‫היי, נסיך עצוב.‬
‫בוא נשיג לך את הקובייה.‬ ‫-באמת?‬
‫כן. אבל בבקשה, בלי עוד עיקופים, בסדר?‬
‫או נאומים כנים.‬
‫היי, חבר'ה?‬
‫אפשר...‬ ‫-אנחנו לא עוצרים.‬
‫אבל אני...‬ ‫-בלי נשנושים.‬
‫עמדתי להגיד שאני צמא.‬ ‫-טוב. שתה את זה.‬
‫לא, תודה.‬
‫אנחנו לא שותים את... זה.‬
‫מה?‬ ‫-דם. אנחנו לא שותים דם.‬
‫אל תיעלבי, אבל... תשמרי את זה לעצמך.‬
‫זה מיץ תות-ירח.‬
‫זה מה שאתם חושבים? שאנחנו מפלצות צמאות דם?‬
‫לא, ממש לא.‬
‫שמעתי סיפורים,‬ ‫אבל אני בטוח שאלה רק סיפורים.‬
‫סיפורים איומים ומחרידים.‬ ‫תראו מה זה, הגענו.‬
‫את רואה?‬ ‫אין חורף - אין בני אדם בבקתת החורף.‬
‫בוא נעשה את זה מהר.‬ ‫תגיד לי איפה זה, ואיכנס ואצא.‬
‫טוב, אז זה חדר המשחקים.‬
‫הקובייה אמורה להיות שם.‬
‫כפי שאמרתי. אין חורף - אין בני אדם.‬
‫כן. אבל זה די מוזר שאין פה איש,‬
‫מאחר שאבא שלח אותנו לפה.‬
‫כן, לא היינו צריכים לבוא.‬
‫דודה אמאיה?‬
‫אני שמחה שאתם בסדר.‬
‫בסדר גמור. בסדר ולבד.‬
‫הדלת נעולה. אז חכי פה‬
‫לרגע, כמה רגעים...‬ ‫כמה זמן שייקח. אלך למצוא מפתח.‬
‫אני לא מאמינה במנעולים.‬
‫יש פה מישהו.‬
‫מה? לא.‬
‫רק אנחנו וכל צבא בני האדם שלך כאן!‬
‫קאלום, אתה יודע שלא עוזר לצעוק.‬
‫ולמה אמרת "צבא בני האדם" ככה?‬
‫מה זאת אומרת?‬ ‫ככה אני תמיד אומר, "צבא בני אדם חמושים!"‬
‫אזרן רוצה להגיד לך משהו.‬
‫לא אכלתי ארוחת בוקר.‬
‫אני מצטער.‬
‫ארוחת בוקר היא הארוחה החשובה ביותר ביום.‬
‫האוכל פה...‬
‫יכול לשמש ככלי נשק.‬
‫תאכלו.‬
‫דודה אמאיה, למה את פה?‬
‫אתמול הגיעה אליי ציפור דואר מהמלך.‬
‫כתבתי את הדברים החשובים ביותר.‬
‫מכתב.‬
‫מה הבעיה?‬ ‫-פשוט...‬
‫הוא נתן גם לי מכתב, אבל איבדתי אותו.‬
‫מה כתוב במכתב שלך?‬
‫"גנרלית, תוקפים את הטירה.‬
‫מתנקשים חדרו לממלכה. שדוני צל-ירח."‬
‫הסוג הגרוע ביותר.‬
‫"אל תביאי את כוחותייך לטירה.‬
‫עלייך ללכת מיד לבקתת באנתר.‬
‫קאלום ואזרן יהיו שם.‬ ‫מעל הכול, דאגי לביטחון הבנים שלי."‬
‫רגע. כתוב עוד מאחור.‬
‫"נ.ב. אחרי שיהיו בטוחים,‬ ‫הבנים אולי ירצו לבנות איש עפר."‬
‫אנחנו לא רוצים לבנות איש עפר.‬ ‫-לא.‬
‫אתם בטוחים עכשיו, בנים.‬
‫אני אשם בכול. אסור היה לנו לבוא הנה.‬
‫מצאנו את דודה אמאיה.‬
‫אולי כדאי שנספר לה, קאלום.‬ ‫-מה?‬
‫על הביצה.‬
‫ועל ריילה.‬ ‫-אסור לנו.‬
‫לא שמעת איך היא דיברה על השדונים?‬
‫השדונים הם מפלצות בעיניה.‬
‫אבל אם רק נסביר הכול...‬ ‫-זה לא יעבוד.‬
‫אין אמון בין בני אדם לשדונים.‬
‫זה לא ישתנה עד שנחזיר את הביצה הזו לקסדיה.‬
‫אנחנו חייבים למצוא את ריילה ולצאת מפה.‬
‫"זו בקתת חורף, ריילה.‬ ‫אין חורף - אין בני אדם."‬
‫זה בסדר.‬
‫הגנרלית אמאיה! הנסיכים נעלמו.‬
‫איך עשית את זה?‬
‫איך אנחנו עשינו מה?‬
‫"אנחנו"? כמה אתם?‬
‫אמרתי "אנחנו"?‬
‫תסתכלי עליי.‬ ‫-זו רק אני.‬
‫אני לבד.‬
‫שקרנית.‬
‫אם יש עוד מהם, הנסיכים בסכנה.‬ ‫אל תורידו את העיניים שלכם ממנה.‬
‫זהירות, שלא תאבד אצבע בטעות.‬
‫כלומר, אתה יכול לתאר לעצמך‬ ‫איך זה לחיות עם רק ארבע אצבעות?‬
‫זה אחד הרעיונות הכי מוזרים שלך.‬
‫מוזר יותר מאשר שריון שבלול?‬ ‫-אז, לשבלולים כבר יש שריון.‬
‫אז למה כל הזמן מועכים אותם?‬
‫בקיצור, אני לא בטוח שזה יעבוד.‬ ‫-היא תדע מה לעשות.‬
‫פגשתם את בייט? תגידו שלום לחבר הקטן שלי.‬
‫תודה.‬
‫בואו!‬
‫עצרי, שדונית.‬
‫קאלום, אזרן, בואו הנה.‬
‫קאלום, אנחנו צריכים לספר לה.‬
‫בנים, תתרחקו ממנה.‬
‫רגע!‬
‫מה אתה אומר?‬ ‫-הוא אומר...‬
‫שאם לא נשחרר אותך,‬ ‫את תהרגי אותם ותשתי את דמם.‬
‫שאת מפלצת.‬
‫אז את חייבת לתת לנו ללכת.‬
‫זה בסדר, קאלום. כבר חיסלתי מפלצות בעבר.‬
‫חסלו אותה.‬
‫בבקשה, נסי שוב,‬
‫אבל קראי את שפתותיי.‬
‫בפעם הבאה בה אנופף בחרב,‬ ‫אגמור את שניהם בחצי שנייה.‬
‫זוזו, בני אדם.‬
‫מה עכשיו?‬
‫אני לא חושבת שסירה...‬ ‫-תיכנסי.‬
‫אם השדונית תבין שעוקבים אחריה,‬
‫היא תהרוג את הנסיכים. עלינו להיות זהירים.‬
‫קורבוס!‬
‫עקוב אחריהם. שלא יראו אותך.‬
‫וכשתהיה לך הזדמנות, שחרר אותם.‬
‫כל השאר ירכבו איתי.‬
‫זה עבד. אני לא מאמין.‬
‫אני לא מאמינה שאתה כזה מניאק.‬
‫מה? מה הבעיה?‬
‫קראת לי מפלצת צמאת דם.‬
‫אין לך מושג מה ההרגשה.‬
‫אבל אני לא ממש מאמין בזה.‬ ‫רק ניסיתי להפחיד אותה.‬
‫חשבתי שהיא תיסוג.‬ ‫-זה הלך טוב. הם ניסו להרוג אותי.‬
‫סליחה. לא התכוונתי שזה יקרה.‬
‫אבל זה קרה.‬
‫מצאת אותה?‬ ‫-זה צעצוע.‬
‫כנראה חלק ממשחק ילדים.‬
‫אני מקווה שזה השתלם בעיניך.‬
‫סיכנת את חיי כולם.‬
‫כמעט הגיע הזמן, אבא. זמן ההכתרה.‬
‫כפי שאני אוהב לקרוא לזה, שעת ההכתרה.‬
‫"עת להכתיר"?‬ ‫-תודה. זה הכול.‬
‫אין שיר לרגל האירוע?‬
‫תושבי קטוליס,‬
‫מותו של המלך הארו פגע עמוקות בכולנו,‬
‫אבל אובדן בניו, הנסיכים שלנו,‬
‫מהווה חוסר צדק גדול יותר.‬
‫בכך שלקחו את יורשי העצר,‬
‫האויבים שלנו השאירו אותנו בלי מנהיג.‬
‫נמיט חרפה על זכרו של הארו‬ ‫אם נאפשר לממלכה אותה אהב‬
‫ללכת לאיבוד באפלה.‬
‫למרות שזו מעמסה כבדה,‬
‫בצניעות אקבל את התפקיד ואילחם בשם הארו.‬
‫אהיה עוצר הממלכה ומגינה.‬
‫עצרו!‬
‫עצרו את ההכתרה! הנסיכים בחיים!‬
‫תרגום כתוביות: תום פארי‬