EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
DETTA HAR HÄNT I DRAKPRINSEN
Vi hittar Callum och Ezran där vi hittar den blodtörstiga alvmördaren.
Vad mer behöver vi till formeln?
Vi ska bara klättra till toppen av Katolis högsta berg.
Inget kapar det dumma bandet!
Det dras bara åt tills jag mister handen.
-Det är en ursprungssten. -Oj! Vad finns inuti den?
En riktig storm, fångad på toppen av Kalikberget.
Tänk att du är magiker.
Det är inte jag. Alla magiska krafter, allt självförtroende,
beror på den här.
En ursprungssten.
Ett drakägg, eller hur?
Det håller på att dö.
Nej! Du måste kunna göra nåt.
Det skedde ett mirakel för några år sen,
men det skedde på Förhäxade Caldera.
-Vi måste hitta undergöraren. -Jag har dåliga nyheter.
Hur kan jag säga det?
Även om vi når kratern är det lönlöst.
Det finns ingen undergörare.
BOK 1 MÅNEN
KAPITEL 9 EN STORM AV UNDER
Det finns ingen undergörare. Jag är ledsen.
Sluta vara gåtfull.
Om du ska påstå nåt sånt måste du förklara.
-Okej. Ava berättade... -Nu börjas det.
Nej, det är sant! Jag förstår djur.
Har du frågat Bait? Han kanske inte håller med.
Vi kanske kan hitta en envis ekorre.
Jag förstod att du inte skulle lyssna.
Ezran, jag lyssnar på dig, men det är svårt att tro.
Jag har alltid varit annorlunda. Jag har svårt att få vänner.
Jag passar inte in.
Det gör inget. Att passa in är tråkigt.
Men med djur? Vi har ett band.
Och för några år sen insåg jag att jag kunde förstå vad de sa.
Har du hört på maken?
-Varför skulle han ljuga? -För han är ett barn?
För det är skoj? För han inte vågar bestiga berget?
-Jag är inte rädd. -Säg sanningen nu.
Jag bad honom bevisa det.
Några tvättbjörnar hade sagt att det fanns en skatt bakom ett vattenfall.
-Men hittade jag en skatt där? -Nej.
-Men blev mina kallingar blöta? -Ja.
Slutdiskuterat!
Tvättbjörnarna busade bara. Nu vet jag att man inte kan lita på dem.
Vansinne! Därför får du inga vänner.
Callum, ge dig!
Tror du mig, Rayla?
Spelar det nån roll?
Jag tror dig, men...
...jag vet också att undergöraren är verklig, för jag har min Ava.
Vi fortsätter. Vi måste till kraterkanten.
Kalikberget.
Det högsta berget i Katolis.
Man skulle kunna säga att det är... katolossalt.
Det var det roligaste skämtet jag nånsin hört.
-Du är ett geni. -Verkligen?
Varför inte?
Hörru.
-Vad är det här? -Jag vet inte. Vad?
Det katolilla berget.
Du fattade inte mitt skämt.
Bara för att dubbelkolla. Du har väl allt till din skumma formel, va?
-Givetvis. -Toppen.
Jag vill inte nå toppen och få höra att du behöver en getingrumpa eller nåt.
Getingrumpor är värdelösa,
men man kan göra mycket med mellankroppen.
Vet du vad? Jag är inte det minsta intresserad.
Ju högre upp vi går, desto starkare lyser månrunan.
En teori. Ju högre upp vi går, desto närmare månen är vi.
Jag vet inte. Nåt verkar annorlunda.
Hörde nån annan det?
Ja, jag ignorerar det. Fortsätt.
Vi borde ta reda på vad det är.
Här är ett gammalt alvordspråk.
När man ska rädda ett drakägg och hör ett kusligt ljud, fortsätt gå.
Det var specifikt.
Tänk om nån behöver hjälp.
Ez, du har ett gott hjärta.
Det är superirriterande.
Okej, men vi går inte dit allihop.
Jag kollar upp det. Stanna här och skydda ägget.
-Vänd om! -Hallå? Nån där inne?
Innan den tar dig med.
Jag lämnar dig inte. Jag ska hjälpa dig.
Hittade du nån?
Nej, det var ingen där. Vi måste fortsätta.
Är du okej?
Såg du nåt?
Den var knappt vid liv.
Den pulvriserades framför mina ögon. Det var hemskt.
-Vad är det? -Jag såg ett ansikte i mörkret.
Vi är iakttagna.
-Om ni vill vända om... -Nej, vi vänder inte om.
Vi måste fortsätta, oavsett vad. Ägget dör snart.
-Kan du inte skära sönder det? -Vi borde nog gå runt det.
Det går nog inte att gå runt. Vi måste skära oss igenom.
Okej, vi tar reda på vem som gjorde det.
Se upp.
Rör inte näten.
De är överallt. Det är för mörkt.
Fulminis!
Träffade jag? Vart tog den vägen?
-Är den i mitt hår? -Skojar du?
Det är en magisk jättespindel. Du skulle veta om den var i håret.
Vi måste lyssna.
Hur ska vi ta oss förbi den?
Även om vi tar oss förbi... ett felsteg och vi är fångade i nätet.
Och ni vill inte veta vad som händer om ni fastnar i nätet.
Det måste gå att ta sig förbi.
Vänta lite.
Det är nåt som inte stämmer. På ett bra sätt den här gången.
Det är sent,
men det är så stärkande att bestiga ett berg på natten.
Månljuset.
Molnen och den friska nattluften.
Claudia, din häst...
Det var inte hästen.
Jag tänker inte ljuga för dig, jag är äcklad.
Och lite imponerad.
Vad ska vi göra? Vi kan vända om och prova en annan väg upp.
Nej, det är lugnt.
-Vi går förbi den. -Vad pratar du om?
Den är inte verklig.
Det går inte ihop.
Exakt. Alla galna skrik... Så pratar inte spindlar.
Nu är du helknäpp.
-Jag ska bevisa det. -Nej!
Ezran, nej!
Det är kul. Skrik.
Där ser du. Den är inte farlig.
Du har rätt.
Ez har rätt!
Vi försöker få den att vända sig om och visa sitt lysande ansikte.
Jag är skyldig dig en ursäkt.
Ja, åtminstone en.
Förlåt att jag inte trodde dig. Jag ska inte tvivla igen.
-Om du menar det... -Det gör jag.
Då måste du göra grejen.
Här? Nu?
Callums berömda idiotdans.
Om den nu är overklig, vad gör den här?
Tittar på idiotdansen, tror jag.
Den vill ha mer. Högre knän!
Här är det!
Vi gömde oss i det trädet när undergöraren hittade oss.
Kommer du ihåg det här stället, tjejen?
Nu, då? Ska vi bara...
Undergöraren! Hallå! Vi är här!
Jag vet inte. Hon dök upp när jag dök upp.
Ja, som om det skulle funka.
Det funkar faktiskt.
Åh nej!
Ez hade rätt om allt.
Det finns ingen undergörare. Hon är en bluff.
Vad? Hur vet du det?
Hon är månmagiker. En illusionist.
Hon kan inte hela nåt.
Det är sant. Jag är ingen naturläkare.
Jag är Lujanne, Nexusmånens väktare.
Jag är så dum. Jag borde ha listat ut det.
Monstren var inte verkliga. De var illusioner.
Ja, de skulle bara skrämma er. Det är så jag skyddar Nexus.
Men jag förstår inte.
Om du inte helar, hur räddade du Avas ben?
Jag minns dig och din lilla valp, båda så rädda och ledsna.
Jag såg att hon förlorat benet och förstod att människorna
inte skulle acceptera henne.
Men jag visste att hon var stark. Det var det enda viktiga.
Vilket vackert djur.
Nej, hon är skadad.
Hon är perfekt.
För att hjälpa er skapade jag en illusion.
Ett ben som andra såg och kände, även om det inte var verkligt.
Förtrollningen sitter i månhalsbandet.
Hon behövde aldrig det fjärde benet för att vara lycklig. Andra behövde det.
Men vi behöver verklig hjälp. En illusion hjälper inte.
Det är drakprinsägget. Det var stulet, men vi räddade det.
Vi försökte rädda det och återföra det till modern.
Men det skedde en hemsk olycka. Jag...
Livet försvinner fort.
Enda chansen att rädda det nu är... att kläcka det.
Men det går inte.
Drakar kan bara födas i orkanens öga.
Det är helt klart väder.
Nej, det måste finnas ett sätt att rädda det.
Jag är ledsen.
Jag tappade det. Allt är mitt fel.
Nej. Jag skulle ha litat på dig. Det gick snett för att vi bråkade.
Jag svek er båda.
Jag svek världen.
Du försökte, Rayla.
Du är så duktig och modig.
Vänta lite. Den kan bara kläckas i en storm.
Tänk om jag...
Jag vet vad jag måste göra.
Nej!
Håll i dig, Rayla!
Kom igen, Bait.
Hjälp honom. Ögonen sitter fast.
Slicka så att de öppnar sig.
Du vet ditt namn. Azymondias.
Vi kallar dig Zim.
Det där är Rayla.
Du höll på att falla ner från berget, men Rayla räddade dig.
Ingen fara, lillen.
Du är det viktigaste. Ett mirakel räcker gott i dag.
-Kunde du inte välja en varmare plats? -Nej, men om du vill,
så kan jag använda ingredienserna och trolla fram en filt
istället för att lokalisera prinsarna.
Du skulle bli galet varm.
Okej då. Jag lider.
Där!
Där hittar vi dem.
Titta.
Vackert.
De är varsamma. De kittlas lite.
Undertexter: Susanna Wikman