Раніше в серіалі…
Рана недобре виглядає.
Сорене й Зіме, бережіть одне одного.
Шукайте королеву драконів…
де б вона не була.
Знайдемо, королю Езране.
Я дещо для тебе маю.
Сонячне насіння.
Але є ще дещо.
Я привела тобі армію.
Королево Джанай,
вас зрадили.
ПРИНЦ ДРАКОНІВ
ТАЄМНИЦЯ АРАВОСА
КНИГА 6: «ЗОРІ» РОЗДІЛ 2: «КОХАННЯ, ВІЙНА ТА ГРИБИ»
Відчуваєш, Капелюше? Це підбадьорливий вітер пригод!
Не бійся, Зіме. Ми знайдемо твою маму.
Але треба декого підхопити.
Бачиш? Я ж казав, що декого підхоплю!
Сорене!
Привіт!
Обійми приємні, та їхня тривалість — задовга.
Я теж радий зустрічі.
Мама Зіма зникла. Нам потрібна твоя допомога.
Одна із шести Рогів нас зрадила.
Вона зі своєю армією приєдналася до мого брата.
Погрози Каріма не марні, бо за ними — могутність генерала Міяни.
-Королево, ми розуміємо. -А я ні!
Я не розумію, як серед вас була зрадниця, і ніхто з вас не помітив.
Це все маски.
Ви приховуєте свої почуття.
Нічого ми не приховуємо. Маски — лише традиція.
Кажеш те саме, що й він, мій підступний брат.
Вірність правилам, а не королеві.
Я не це мав на увазі.
Генерали армій Сонячного вогню носили ці маски,
як королева носить корону.
Ти. Зніми маску.
Я хочу знати твої почуття.
Тож ти
боїшся?
Так.
Ідіть. Зустріч закінчено. Геть!
«Я знаю, що ти сердита й налякана, але так не можна».
Що ти про це знаєш? Ти не королева.
За відбитками кігтів, вона хиталася
й плуталася в кроках.
А на скелі дивна темна пляма.
Вона хворіє?
Пам'ятаєш моторошних створінь у Люкс Авреї?
Одне її вкусило.
Знаю. Я там був.
-Її ж ледь подряпало. -Може, але рана загноїлася.
Ставало лиш гірше, наче інфекція, тільки магічна й огидна.
Чому ти раніше не казав?
Зубея гадала, це не страшно. І аби не лякати Зіма.
Придумав! Коли треба сказати щось таке,
а Зім поруч, задіємо пантоміму.
Це гра, де показуєш слова.
-Ми так граємо на вечірках. -Чув.
Не міг ти чути, бо на вечірки не ходиш.
Тебе не було на моїх вечірках-барбекю з іграми для королівської варти.
То ти просто підеш? Куди це ти?
Це пантоміма «вгору».
За кілька кілометрів є незвичайна просіка в лісі.
Як на мене, вигляд і кут повалених дерев кажуть, що туди щось упало.
Себто хтось.
Не розумію. Вона має бути тут.
Може, полетіла?
Був би слід її кігтів від зльоту,
гілки здуло б у напрямку польоту,
але цього немає.
-Вона впала й не полетіла. -Але…
Тут її немає.
Вона просто якось… пуф.
Ну й де вона? Чого я не бачу?
-Гриби! -Що?
Їх купа на місці падіння.
А далі дивна стежина з них веде до лісу.
-Я ніколи не бачив таких грибів. -Ага, я теж.
-Гадаєш, їстівний? -Ні, і не дізнавайся.
Грибна стежка — єдина підказка.
Чудово, Зіме.
То як, підемо нею?
Сорене, ану, виплюнь.
І ти, Капелюше.
Майбутнє стало попелом.
Насіння зникло.
Аравос глузує з мене уві сні видіннями руйнувань і відчаю,
а тепер і мій народ обернувся проти мене.
«Вважаєш, що все втрачено, але це можна виправити.
Лишень не роби цього самотужки.
У Католісі є легенда
про короля з тисячею очей.
Його зрадив довірений радник, і він в усіх сумнівався.
Тому він заставив усіх шпигувати одне за одним.
Насіння сумнівів виросло в хащі параної,
що задушила королівство.
Його страх справдився, як пророцтво.
Один за одним усі його покинули.
Король помер без друзів, а королівство поглинув хаос».
Джанай гадала, що наш край повстане, посилений потенціалом насіння Сонця.
Схоже, вона в дечому мала рацію.
Історія любить іронію, чи не так?
Так багато залежить від такої дрібниці.
Я тримаю долю власними пальцями.
Дивися не впусти.
Щойно насінина зцілить зір Сола Реґема,
він приєднається до нас і ми будемо непереможні.
Я не радію кінцю правління сестри,
але зроблю все
для нас.
Не забувай про них.
І для них.
Табір Католіс
Він найкращий за все
Є прохання лиш одне
Ставлення охайне Рушники — на гачки
Чистота на столі У настрої чудовім будуть усі
Чому стоїш? Табірна пісня не до душі?
Що за дурниці.
-Я співав головні партії в таборі. -Он як?
Йой. Загадковий ти, Корвусе.
Я стою, бо тут останній гриб.
Облаштуймося на ніч.
Як кажуть: «Ми дійшли до останнього гриба».
Не кажуть так.
Ти нічого не навчився в таборі.
Добраніч, друже.
І я тебе люблю.
Корвусе?
-Тут іще гриби. -О, добре.
-Куди веде стежка? -Нікуди.
Ми в кільці.
А є прислів'я для таких ситуацій?
Ніт.
Чекай. Я одне знаю.
«Тут щось грибне й не дрібне».
-Не дуже, але… -Ну… Я старався.
-Добре. -Я спробував.
-З'їмо їх. -Ні.
Корвусе, я голодний! Зім теж.
Бачиш?
А він живий?
Він знає, що я хотів його з'їсти?
Вибачте, пане грибочку.
Гаразд, як спілкуватися?
Ой. Знаю.
Пантоміма? Оце зараз? Справді?
Ми шукаємо дракона!
Ні. Вибач, маленький.
Ми шукаємо маму.
Турботливу, люблячу матусю.
Її дитинка має її знайти.
Нога. Недобре.
Зупинився.
Може, щось скаже?
Не хочу цього казати, але…
Тут щось грибне й геть не дрібне!
Це пастка.
Я всю ніч шукала
людину, у якої був примірник твоєї легенди.
«Король із тисячею очей».
Ти пропустила одну важливу деталь.
Не всі зрадили короля.
Його кохана була з ним після того, як народ його покинув.
Та зрештою він засумнівався і в її вірності.
Він її вигнав.
Ти моє серце й моя істина.
Якщо я почну сумніватися в тобі — це мій кінець.
Тож скажи мені.
Чи я спроможна очолювати народ?
Після всього, що сталося, після всіх моїх помилок,
чи ти досі віриш у мене?
Не знав, що це буває в грибів.
Певно, це грибкові вуса, га?
Ні! Ви перетворюєтеся на гриби!
Сорене, тихіше. Усе добре.
Я перетворююся на гриб!
Раджу знову надіти грибний капелюшок.
Так він знає, що ти друг.
Гаразд.
Але я його не боюся.
Просто капелюхи мені личать.
Красно дякую.
Я Муко, грибний маг.
Вибачте, що вас так привели.
Це особливе місце, про нього — грибове мовчання.
Якщо я не погрибляюся, ви тут через королеву драконів?
Тож вона таки у вас.
Що ти з нею зробив?
Я лікував її своїми грибозіллями й мазями.
Їй потрібен лише час, щоб одужати, і бадьорість.
Гадаю, цей манюня-грибенятко може допомогти.
Дякую всім, що зібралися.
Знаю, були важкі часи.
Кожен із вас сміливо долав труднощі,
і всі ми робили помилки, включно зі мною.
Але ми тут.
Ось ми, найвірніші сини нашого народу,
які мають мужність скинути кривовладу сестри.
Настане час випробувати цю мужність.
Тоді ми звернемося до нашої найкращої зброї.
Це віра.
Сумніви.
Найсильніша зброя нашого ворога.
Ними спробують поглинути нас ізсередини,
але ми не дозволимо їм, адже ми віримо.
Вірте в нашу справу. Так ми досягаємо успіху.
Може, нас і менше, але на нашому боці правда.
Нашу місію благословив сам Сол Реґем,
і він приведе нас до великої перемоги!
Перемога — це не лише наше виживання.
Це створення королівства Сонячного вогню,
яке ми збудуємо разом.
І це стане нашим новим світанком.
Новий світанок, де святість і культура нашого народу
зберігаються й поважаються.
Ми відновимо колишню славу королівства.
Тож я спитаю вас.
Чи довіряєте ви мені вести вас у нову добу…
Де безсмертне сонце знову осяє нас благодаттю?
І, що важливіше, чи ви довірятимете одне одному?
Королева драконів там.
Щось тут не клеїться.
Так, бракує оцього.
Чарівні грибусіки.
Вони містять магію зменшення.
Зіме, хочеш побачити маму?
Не думаю…
Працює!
Зіме, ти тепер міні-копія!
-Усе добре, Сорене? -Так.
Я хвилююся за Зіма, от і все.
Уся його сім'я — це мама.
Десять слів?
«У нього завжди є я.
Хороша людина
з дуже великим серцем».
Зіме!
Я така рада тебе бачити.
Ти підріс, поки мене не було.
Я це бачу.
І ти був таким сміливим.
Ні.
Ні, я не піду з тобою.
І ти не залишишся.
Магія псування, що інфікувала мене, небезпечна.
Мені пощастило, що грибний маг знайшов мене.
Але його лікування вимагає часу.
Я зцілюся й одужаю тут.
А ти маєш іти.
Ти потрібен своєму брату, Езрану.
Наше майбутнє невідоме.
Попереду небезпечні часи, але я готова повстати перед ними
з тобою.
Я не відкладатиму добре через страх перед поганим.
Час призначати наше весілля.
Я перехопив погляд Пірри й покликав її. Усі готові?
Зачекайте. А де Сорен?
Корвусе! Глянь!
Я капелюх Капелюша!
Ой, лоскітно.
Переклад субтитрів: Ольга Цяцька