‫בפרקים הקודמים של הנסיך הדרקון…‬
‫הנה הוא. גורד הכוכבים.‬
‫אנו מסירים את כיסויי העיניים‬ ‫רק בלילות ללא ירח,‬
‫כך שהאור היחיד שנוגע בעינינו‬ ‫הוא אור כוכבים טהור.‬
‫לא היה לנו לילה ללא ירח כבר מאות שנים.‬ ‫בכל לילה ללא ירח,‬
‫סופת שלגים מכסה את השמיים.‬
‫הסופות נגרמות על ידי ענק קרח זועם וכעוס.‬
‫כפי שחזו עיוורי הזמן,‬
‫"הלוחמת והקוסם ינקבו את ליבה של החיה‬
‫"וימסו את האיום לנצח."‬
‫עליי להתמודד עם האמת שלי‬
‫בקאטוליס.‬
‫הוא חזר, סורן.‬
‫אבא שלך, הוא פה.‬
‫בצינוק.‬
‫- הנסיך הדרקון -‬
‫- תעלומת אראבוס -‬
‫- ספר 6 - כוכבים‬ ‫פרק 5: לילה ללא ירח -‬
‫תנוחו, שני הנבחרים.‬ ‫תצטרכו כוח להגשמת הנבואה.‬
‫לעקוב אחר ענק אל סופת קרח קטלנית…‬
‫ולהילחם בו בלי להימחץ למוות או להיאכל.‬
‫תצטרכו עוד משהו, שני הנבחרים?‬ ‫-או חיות מחמד נבחרות?‬
‫לא. שני הנבחרים האלה מסודרים ללילה.‬
‫בטוחים?‬ ‫-תודה רבה.‬
‫אז שנתגנב החוצה עכשיו או בבוקר?‬
‫זוכרת שזקן השבט אמר,‬
‫"שני הנבחרים ישיבו את השמיים ובתמורה,‬
‫"השמיים יפארו אותם"?‬
‫מה הכוונה לדעתך?‬
‫רגע, אתה עדיין חושב על קשקושי הנבואה האלה?‬
‫אנחנו לא שני הנבחרים, קאלום. המצאנו את זה.‬
‫טוב, אולי אנחנו לא שני הנבחרים,‬
‫אבל מה אם אנחנו עדיין שני חשובים?‬
‫שני מועילים?‬ ‫לפחות שניים מעל-לממוצע-בוודאות?‬
‫אתה באמת שוקל את זה?‬
‫תחשבי על זה.‬
‫"הלוחמת והקוסם ינקבו את ליבה של החיה‬
‫"וימסו את האיום לנצח."‬
‫אולי יש בזה משהו.‬ ‫אולי באמת נוכל לעשות את זה.‬
‫טוק-טוק! זמן לבדיקה של משמר המלוכה.‬
‫הוד מעלתו צריך משהו לפני השינה המלכותית?‬
‫מצפה לך מחר מסע ארוך.‬
‫אני בסדר, סורן. אני רק חושב.‬
‫אני ממש מצפה לחתונה של דודה אמאיה,‬
‫אבל זה גם לא זמן טוב לעזוב את קאטוליס.‬
‫דברים רבים קורים.‬
‫קאלום וריילה לא חזרו עדיין,‬ ‫אני עדיין דואג לזובייה,‬
‫ויש… את העניין הנוסף ההוא.‬
‫האסיר.‬
‫אה, אל תדאג בקשר ל… וירן.‬
‫הכול יהיה בסדר.‬
‫תיהנה בחתונה,‬ ‫והיי, תמסור לאמאיה אחד כזה ממני.‬
‫סליחה, מה למסור לה?‬
‫כזה, אתה יודע…‬
‫אגרוף בזרוע? ממני?‬
‫אני לא באמת מרביץ לך כי אתה המלך.‬
‫טוב, סורן. אמסור לה אגרוף בזרוע ממך.‬
‫וחיבוק.‬
‫לילה טוב, המלך אזראן.‬ ‫-לילה טוב.‬
‫סורן?‬
‫אוי, סורן, בני…‬
‫זה אתה?‬
‫אתה צריך עוד משהו?‬
‫אוי, סורן, קרו כל כך הרבה דברים.‬
‫יש לי…‬
‫כל כך הרבה דברים להגיד לך.‬
‫אני לא יודע מאיפה…‬ ‫-אז זה אומר שלא.‬
‫סורן, חכה.‬
‫סורן!‬
‫תארי לך.‬
‫נוכל להביס מפלצת שמטילה אימה‬ ‫על האלפים האלה במשך דורות.‬
‫נוכל להחזיר להם את אור הכוכבים.‬ ‫-אתה קורא לו מפלצת.‬
‫אנו לא יודעים שום דבר על הענק הזה.‬
‫חוץ מזה, אתה האחרון שהייתי מצפה‬
‫שיאמין בנבואה מטופשת, קאלום.‬
‫מה קרה ל"גורל הוא ספר שאתה כותב בעצמך"?‬
‫יש סיבה שאני מאמין שנוכל לעשות זאת.‬
‫זוכרת את הרונה שביטלה‬ ‫את כישוף הקיפאון של פינגרין?‬
‫אם היא יכולה להמס קרח בדם,‬
‫היא כנראה יכולה להמס קרח‬ ‫מחוץ לדם של מישהו, נכון?‬
‫טרמינוס אד גלסיום!‬
‫מה? טעיתי ברונה?‬
‫זה לוכסן, לוכסן, מקף מפותל.‬
‫טרמינוס אד גלסיום!‬
‫אני לא מבין. למה זה לא עובד?‬
‫זה בסדר.‬
‫זה בסדר, קטנטונת.‬
‫זה היה רעיון טוב, אבל זה לא עובד.‬ ‫אני הולכת לישון. נחזור הביתה בבוקר.‬
‫"אף שהשמיים חשוכים הלילה‬
‫"אני עדיין זורחת בשבילך, יקירתי‬
‫"הירח הוא יותר מרק האור שלו‬
‫"אני קרובה, אהבתי כאן"‬
‫תודה.‬
‫למה אתה כאן, סורן?‬
‫אתה במשמר המלוכה.‬
‫יכולת לבקש מכל אחד להביא לאסיר אוכל.‬
‫לא היית בא הנה אם לא רצית משהו אחר,‬
‫אם לא רצית לדבר עם אבא שלך.‬ ‫-אולי אני רק רוצה לראות אותך סובל.‬
‫הייתי קר כלפייך‬ ‫בפעם האחרונה שנפגשנו בדרייקווד.‬
‫אף אב לא צריך להתייחס כך לילד שלו.‬
‫אבל עשיתי הרבה דברים‬ ‫שאבא לא אמור לעשות, נכון?‬
‫התאכזרתי אליך.‬
‫ואל אחותך.‬
‫צפיתי בקלאודיה‬
‫הולכת בדרך כה אפלה, סורן.‬
‫ואני הובלתי אותה לשם. אני אשם.‬
‫אני מבין את זה עכשיו.‬
‫אבל בעיניים פקוחות, אני גם רואה‬
‫אותך.‬
‫אני רואה אותך, סורן.‬
‫גדלת כל כך.‬ ‫אתה כל כך חזק, כל כך נאמן לעצמך.‬
‫לליבך הטוב.‬
‫איכשהו… מצאת את הדרך הנכונה,‬
‫למרות כל מה שעשיתי.‬
‫אני כל כך גאה בך.‬
‫מה אתה מנסה לעשות?‬ ‫-סורן, אני רק…‬
‫לא!‬
‫תפסיק! פשוט תפסיק!‬
‫אני יודע מי אתה!‬
‫אתה מסוכן!‬
‫כל מה שאתה אומר לי הוא סוג של שקר!‬
‫ואני לא אתן לך לתמרן אותי שוב!‬
‫זה לא שקר, בן, בבקשה…‬
‫בוקר טוב.‬
‫מאיפה השגת‬ ‫את גוש הקרח הגדול בצורה מגוחכת הזה?‬
‫מה? אל תדאגי.‬ ‫תקשיבי. הכישוף היה אמור לעבוד.‬
‫זה הטריף אותי בלילה,‬ ‫אבל סוף סוף פתרתי את זה.‬
‫התשובה נמצאת בנבואה עצמה.‬
‫"שני הנבחרים ינקבו את ליבה של החיה."‬
‫ו…?‬ ‫-תשאילי לי את אחד הלהבים שלך.‬
‫אל תדאגי, אני יודע איך להשתמש…‬
‫מרשים. לא חתכת אף אצבע.‬
‫טוב, רק תסתכלי.‬
‫לוכסן, לוכסן, מקף מפותל.‬
‫טרמינוס אד גלסיום.‬
‫אהבתי אותו יותר כשהיה קפוא.‬
‫רואה?‬
‫"שני הנבחרים ינקבו את ליבה של החיה‬ ‫וימסו את האיום."‬
‫לענק יש לב של קרח.‬
‫אנו צריכים לחרוט רונה על ליבו,‬ ‫ואז נטיל כישוף שימס אותו.‬
‫לכן אנחנו חייבים לעשות את זה.‬
‫לוחמת וקוסם.‬
‫אנחנו נגשים את הנבואה!‬
‫ברגע שאמצא זוג גרביים יבשות.‬
‫אז הרונה היא לוכסן, לוכסן, מקף מפותל.‬
‫זה לוכסן, לוכסן…‬ ‫-מקף מפותל, הבנתי.‬
‫וואו!‬
‫תראי! זה בטח הלב שלו!‬
‫את רק צריכה לטפס לשם ולחרוט את הרונה.‬
‫אה, זה הכול?‬
‫רק לטפס לשם ולוכסן, לוכסן, מקף מפותל?‬
‫כן, בדיוק!‬
‫פולמיניס רואינה!‬
‫ריילה, לכי!‬
‫ונטו טמפסטאס!‬
‫אוי, לא. זה…‬
‫למה את מחכה? תחרטי את הרונה, ריילה!‬
‫לווארה ונטום.‬
‫מה קרה? היית כל כך קרובה.‬
‫אנחנו אמורים לנקב את לב החיה‬ ‫ולהמס את האיום.‬
‫אתה לא מבין, קאלום.‬
‫היא לא איום. היא חיית מחמד.‬
‫סורן, אני מצטער על קודם. אני…‬
‫היו לי דברים רבים לומר לך,‬ ‫אבל זה יצא מהר מדי,‬
‫ואני חושש שאני…‬
‫תקשיב לי, קאלום.‬
‫הענק הוא לא מפלצת משתוללת וזועמת.‬
‫זו חיית מחמד עצובה ובודדה‬ ‫שמתגעגעת לאדון שלה.‬
‫זה מטורף! תראי, ריילה!‬
‫הוא יהרוג אותנו אם לא נגשים את הנבואה.‬
‫זה נשמע מטורף, אבל אני יודעת שזו האמת.‬
‫אני יודעת בליבי. עליך לסמוך עליי.‬
‫אני לא רוצה לפגוע בך.‬
‫אני יודעת שאת סובלת.‬
‫"אף שהשמיים חשוכים הלילה‬
‫"אני עדיין זורחת בשבילך, יקירתי‬
‫"הירח הוא יותר מרק האור שלו‬
‫"אני קרובה, אהבתי כאן‬
‫"למרות שאת מרגישה בודדה כל כך‬
‫"יקירתי, אל פחד‬
‫"זכרי את מה שתמיד ידעת‬
‫"אני קרובה, אהבתי כאן‬
‫"למרות שאי אפשר לראות את פניי‬
‫"התשובה בליבך ברורה‬
‫"אני הירח, המלכה הכסופה‬
‫"אני קרובה, אהבתי כאן"‬
‫אני יודעת מי את.‬
‫אסמרי.‬
‫אני זוכרת את הסיפורים.‬
‫לדרקונית לונה טנבריס הייתה שותפה נאמנה.‬
‫זו את, נכון, אסמרי?‬
‫וכשהיא נעלמה, היא השאירה אותך לבד.‬
‫סובלת.‬
‫בלילות ללא ירח, את הכי מתגעגעת אליה.‬
‫הסופה אינה הזעם שלך, היא היגון שלך.‬
‫הבדידות שלך.‬
‫אופל ירח?‬ ‫מתי הגנבת את זה לשם?‬
‫אני יודעת איך את מרגישה.‬
‫אני מבינה כי גם אני איבדתי אנשים.‬
‫אנשים שאני כל כך מתגעגעת אליהם.‬
‫אבל אני גם יודעת שאפילו כשיקירייך אינם,‬
‫הם אף פעם לא עוזבים אותך.‬
‫אהבתה של לונה נמצאת איתך גם כשהירח איננו.‬
‫עשית את זה, ריילה. אני מבין עכשיו.‬
‫האדיבות שלך ניקבה את ליבה והמסה את האיום.‬
‫שמעתם… את זה?‬
‫את מה?‬
‫דממה.‬
‫הסופה הסתיימה. השמיים בהירים.‬
‫החזרתם לנו את הכוכבים.‬
‫כעת, כמובטח, נפאר אתכם בשמיים.‬
‫מה זה?‬
‫זה הכתר של השמיים.‬
‫אז אלה…‬ ‫-יהלומי קוואזר!‬
‫הדבר היחיד שיכול להשיב את משפחתך.‬
‫ידעת.‬
‫ידעת שזה הפרס.‬
‫למה לא אמרת לי?‬
‫כי אני מכיר אותך.‬ ‫אם הייתי אומר, היית מסרבת ללכת‬
‫כי את אף פעם לא עושה דבר למען עצמך.‬
‫אז רציתי לעשות משהו למען עצמך… בשבילך.‬
‫או משהו כזה.‬
‫כנראה שהייתי צריך לספר לך, אבל אל תכעסי…‬
‫בואו נעלה לפסגה ונחזה בלילה ללא הירח.‬
‫במשך זמן רב מדי, היינו עיוורים לכוכבים.‬
‫הייתי ילד בפעם האחרונה שחזיתי‬ ‫באור האמיתי של השמיים.‬
‫כעת נפקח עינינו סוף סוף.‬
‫הנה אתה. אחי.‬
‫אסטריד, את יפהפייה.‬
‫אל תהיה כזה מופתע.‬
‫לא, כלומר, אני רואה אותך.‬
‫אני באמת רואה אותך, אני…‬
‫אני רואה הכול.‬
‫אני רואה אלף כוכבים, אלף עיניים.‬
‫מה קורה?‬
‫הכוכבים נגעו בו.‬
‫הוא הופך לעיוור-זמן.‬
‫עולם אחד ועולמות רבים,‬ ‫כולנו כלום, וכולנו אינסופיים.‬
‫אסטריד.‬
‫כוכבך היה חבוי במשך זמן רב.‬ ‫כעת הוא הבוהק בשמיים.‬
‫הפכת למי שתמיד נועדת להיות.‬
‫הכוכב שלי לא היה חבוי‬ ‫רק כי אנשים לא יכלו לראותו‬
‫תמיד ידעתי מי אני.‬
‫בת הירח, ליבך הוא לב מופלא.‬
‫ברגע של רחמים,‬
‫טיפת האמפתיה שלך שלחה אדוות אל ים הזמן.‬
‫אדוות שעדיין לא שקטו.‬
‫אה… תודה.‬
‫אבל אתה, הכוכב שלך…‬
‫מה?‬
‫אתה חייב לספר לי. מה ראית?‬
‫אפלה.‬
‫מה?‬
‫סורן.‬
‫בני. זה אתה.‬
‫לא ציפיתי שתסלח לי.‬
‫לא באתי הנה‬
‫בחיפוש אחר גאולה או רחמים.‬
‫אני יודע שזה לא מגיע לי.‬
‫אבל סורן…‬
‫אני רוצה שתדע על מה אני מתחרט.‬
‫אני רוצה שתדע שהכאב שהרגשת,‬
‫הכאב שגרמתי,‬
‫אינו באשמתך.‬
‫זאת אף פעם לא הייתה אשמתך.‬
‫ואם לא תקבל את דבריי עכשיו, סורן…‬
‫אני רוצה שתדע את זה‬
‫בעתיד,‬
‫כשייתכן שתצטרך את זה.‬
‫אמא. אבא.‬
‫רונאן. אני אוהבת אתכם,‬ ‫ומעולם לא שכחתי אתכם.‬
‫אני אוכל להציל אתכם עכשיו.‬ ‫אוכל לעמוד בהבטחתי המקודשת.‬
‫רק תחזיקו מעמד עוד קצת, בסדר?‬
‫הקוסם האנושי,‬
‫כבר מוכתם באפלה‬
‫ונועד ליפול ישר לידיים שלי.‬
‫אני לא מפחד ממך.‬
‫אתה כבר לא יכול להשתמש בי.‬
‫השתחררתי ממך!‬
‫לא תשתמש בי.‬
‫ולא תשתמש בי יותר לעולם!‬
‫תרגום כתוביות: שלומית בכר‬