Раніше в серіалі…
Це він. Зоречос.
Ми знімаємо пов'язки тільки в ясну безмісячну ніч,
щоб наші очі бачили виключно чисте світло зірок.
Та її не було століттями.
Кожної такої ночі вирує хуртовина й затуляє небеса.
Шторми спричиняє лютий крижаний мастодонт.
Сліпий до часу передрік:
«Воїн і маг протнуть серце звіра й розтоплять загрозу назавжди».
Я мушу постати перед правдою
в Католісі.
Він повернувся.
Твій батько, він тут.
У темниці.
ПРИНЦ ДРАКОНІВ
ТАЄМНИЦЯ АРАВОСА
КНИГА 6: «ЗОРІ» РОЗДІЛ 5: «БЕЗМІСЯЧНА НІЧ»
Відпочиньте. Щоб мати сили виконати пророцтво.
Знайти мастодонта в заметілі.
І здолати, перш ніж він розчавить чи з'їсть вас.
Іще щось треба, двоє обраних?
Або тваринкам?
Ні. Двоє обраних лягатимуть спати.
-Упевнені? -Дуже дякуємо.
Ну що, зараз тікаємо чи вранці?
Старійшина сказав:
«Двоє обраних повернуть небеса, а ті їх прикрасять»?
Що це означає?
Чекай, ти досі думаєш про всі ті пророцтва?
Ми не двоє обраних, Келуме. Це вигадки.
Може, ми й не двоє обраних,
та що, як ми двоє значущих?
Чи то двоє корисних? Чи принаймні двоє досить-таки здатних?
Ти справді думаєш про це?
Ну поміркуй.
«Воїн і маг протнуть серце звіра й розтоплять загрозу назавжди».
Може, у цьому щось є. Може, ми зможемо.
Стук-стук! Королівська варта, зміна.
Щось потрібно Його Високості до сну?
Завтра велика подорож.
Усе добре, Сорене. Просто міркую.
Я дуже радий весіллю тітки Амаї, та полишати Католіс здається невчасним.
Стільки подій.
Келум і Рейла не повернулися, я хвилююся за Зубею,
а ще — те інше питання.
В'язень.
Ой, не хвилюйся про Вірена.
Усе буде добре.
Повеселися на весіллі і передай Амаї від мене оце.
Вибач, що передати?
Ну це, знаєш…
Стукни по плечу. Від мене?
Я тебе не битиму, бо ти ж король.
Добре, стукну по плечу від тебе.
І обійму її.
-Добраніч, королю. -Добраніч.
Сорен?
Сорене, сину мій…
Чи це ти?
Тобі ще щось треба?
Ох, Сорене, стільки всього сталося.
Я маю
стільки всього тобі сказати.
-Не знаю, із чого… -Тобто ні.
Сорене, чекай.
Сорен!
От уяви.
Ми могли б перемогти чудовисько, що мучило покоління ельфів.
Повернути їм зорі.
Кажеш, чудовисько.
Ми нічого не знаємо про мастодонта.
До того ж, я геть не очікувала, що ти поведешся на дурне пророцтво.
А де: «Доля — це книга, яку пишеш сам»?
Я знаю, чому ми здатні це зробити.
Пам'ятаєш мою руну проти заклинання Фіннеґріна?
Вона розтопила лід у крові,
тож, певно, може розтопити лід поза кров'ю, так?
Що? Я помилився з руною?
Це ж схил, схил, кручена хвиля.
Не розумію. Чому воно не працює?
Усе гаразд.
Усе гаразд, маленька.
Гарна була ідея, але не працює.
Я спати! Уранці рушимо додому.
Небо темніє вночі
Та я світитиму тобі
Місяць світить не завжди
А серце моє там, де ти
Дякую.
Чому ти тут, Сорене?
Ти у варті короля. Будь-хто може носити в'язням їжу.
Ти б не прийшов, якби не хотів чогось іще,
якби не прагнув поговорити з батьком.
Чи побачити, як ти страждаєш.
Я був холодним до тебе, коли ми тоді бачилися в Дрейквуді.
Жоден батько не повинен так ставитися до дитини.
Але ж я робив багато такого, чого не можна робити батькові, чи не так?
Я був жорстоким із тобою.
І з твоєю сестрою.
Я дивився, як Клавдія
іде таким темним шляхом, Сорене.
Я її на нього штовхнув. Я винен.
Тепер я це розумію.
Але, відкривши таки очі, я також бачу
тебе.
Я бачу тебе, Сорене.
Ти так виріс. Ти такий сильний, вірний поклику серця.
Твого доброго серця.
Якось ти зумів знайти правильний шлях,
попри все, що робив я.
Я тобою так пишаюся.
-Що ти робиш? -Сорене, я ж…
Ні!
Припини! Просто припини!
Я знаю, хто ти!
Ти небезпечний!
Що б ти не казав, це якась брехня!
Я більше не дозволю тобі маніпулювати мною!
Це не брехня, синку, прошу…
Доброго ранку.
А де ти взяв цей карикарурно великий куб льоду?
Га? Не переймайся. Заклинання мало спрацювати.
Усю ніч я казився, але нарешті второпав.
Відповідь є в самому пророцтві.
«Двоє обраних протнуть серце звіра».
-І? -Дай-но позичу твій меч.
Не хвилюйся, я вмію…
Уражає. І пальця не відтяв.
От дивися.
Схил, схил, кручена хвиля.
Замерзлий він був приємнішим.
Бачиш?
«Двоє обраних протнуть серце звіра й розтоплять загрозу».
У мастодонта крижане серце.
Якщо вирізати руну на серці, я розтоплю його заклинанням.
Ось чому це маємо бути ми.
Воїн і маг.
Ми виконаємо пророцтво!
Щойно знайду пару сухих шкарпеток.
Отже, руна — схил, схил, кручена хвиля.
-Схил, схил… -Кручена хвиля, я второпала.
Овва!
Глянь! Певно, це його серце!
Треба піднятися туди й вирізати руну.
О, це й усе?
Просто залізти туди і так: схил, схил, кручена хвиля?
Так, це й усе!
Рейло, хутко!
О ні. Та це ж…
Чого ти чекаєш? Вирізай руну, Рейло!
Що таке? Ти була так близько.
Протнемо серце звіра, розтопимо загрозу.
Ти не розумієш, Келуме.
Це не загроза, це чиясь тваринка.
Сорене, вибач за той раз. Я…
Я стільки мав тобі сказати, та вийшло зашвидко.
Тож боюся, що я…
Послухай, Келуме.
Цей мастодонт — не шалений лютий монстр.
Це самотня тваринка, яка сумує за господарем.
Дурня! Глянь на нього!
Він нас уб'є, як не здолаємо його!
Здається дурнею, але я знаю, що це правда.
Я серцем чую. Довірся мені.
Я не хочу тобі зашкодити.
Я знаю, що тобі боляче.
Небо темніє вночі
Та я світитиму тобі
Місяць сяє не завжди
Та серце моє там, де ти
Хоч самотньо так тобі
Серденько, не бійся ти
Знай те, що знала ти завжди
Серце моє там, де ти
Хай мене не бачиш ти
У серці відповідь знайди
Я твій Місяць назавжди
Серце моє там, де ти
Я знаю, хто ти.
Есмері.
Я пам'ятаю ці історії.
Архідракон Луна Тіньобрис мала вірну супутницю.
Це ти, так, Есмері?
А коли вона зникла, ти зосталася сама.
У безмісячні ночі ти сумуєш за нею найбільше.
Буря — це не твоя лють, це твоє горе.
Твоя самотність.
Місячний опал? Коли це ти його сховала?
Я знаю, що ти відчуваєш.
Я розумію, бо є люди, яких я теж утратила.
І я так сильно за ними сумую.
Але я також знаю, що навіть коли твоїх близьких немає,
вони не покидають тебе.
Любов Луни з тобою, навіть коли немає Місяця.
Рейло, ти змогла. Тепер я розумію.
Твоя доброта протнула її серце й розтопила загрозу.
Ви це чуєте?
Що саме?
Тишу.
Буря скінчилася. У небі розвиднілося.
Ви повернули нам зірки.
Тепер, як і обіцяли, ми прикрасимо вас даром небес.
Що це?
Це корона небес.
-Тоді це… -Квазар-діаманти!
Єдине, що поверне твою сім'ю.
То ти знав.
Ти знав, що нагорода така.
Чому не сказав?
Я тебе знаю, Рейло.
Якби сказав, ти б відмовилася, бо нічого не робиш задля себе.
Тож я хотів зробити щось для тебе замість тебе.
Чи якось так.
Мабуть, варто було сказати, але не злися…
Підіймемося ж у зеніт, щоб узріти безмісячну ніч.
Занадто довго ми були сліпі до зірок.
Я був дитиною, коли востаннє бачив справжнє світло небес.
Тепер наші очі нарешті відкриються.
Ось ти. Мій брат.
Астрід, ти прекрасна.
Нащо таке здивування?
Я про те, що бачу тебе.
Я нарешті бачу тебе, я…
Я бачу все.
Я бачу тисячу зірок,
тисячу очей.
Що це з ним?
Зорі його торкнулися.
Він стає сліпим до часу.
Світи один і безліч, усі ми ніщо, і всі ми нескінченні.
Астрід.
Твоя зірка довго була схована.
Тепер вона найяскравіша.
Ти стала тією, ким мала бути.
Моя зірка не схована, коли її не бачать інші.
Я завжди знала, хто я.
Дочко Місяця, у тебе прекрасне серце.
У мить милосердя твоє співчуття створює брижі в океані часу.
Хвилі від них не вщухли.
Ну дякую.
Але ти, твоя зірка…
Що?
Скажи мені. Що ти побачив?
Темряву.
Що?
Сорен.
Ох, синку. Це ти.
Я не чекав, що ти мені пробачиш.
Я прийшов сюди
не для того, аби шукати спокути чи милості.
Я знаю, що не заслужив їх.
Але, Сорене,
я хочу, щоб ти знав, про що я шкодую.
Щоб ти знав, що біль, який ти відчував,
і який я спричиняв, —
це не твоя провина.
Ніколи не була твоєю.
І якщо ти не приймеш мої слова зараз, Сорене…
просто май їх із собою
в майбутньому,
коли вони знадобляться.
Мамо. Тату.
Рунане. Я люблю вас і ніколи не забуваю.
Я можу вас урятувати. Нарешті виконати свою священну обітницю.
Зачекайте ще трохи, добре?
Маг-людина,
якого вже заплямувала темрява,
тож його доля — бути моєю іграшкою.
Я тебе не боюся.
Ти більше не скористаєшся мною.
Я вільний від тебе!
Ти мене не використаєш.
Ти мною ніколи вже не помикатимеш!
Переклад субтитрів: Ольга Цяцька