Tidigare i Drakprinsen…
Kung Ezran… Min kung!
Jag förväntade mig inte förlåtelse.
Och om du inte accepterar mina ord nu, Soren…
Jag vill att du ska ha dem
i framtiden.
Jag använde svart magi.
Det gör dig sårbar för det du fruktar mest.
Aaravos.
Människomagikern, redan befläckad av mörker,
och ödesbestämd att spela mig rakt i händerna.
DRAKPRINSEN
MYSTERIET AARAVOS
BOK 6 - STJÄRNOR KAPITEL 6 - SANNINGENS ÖGONBLICK
Du. Har du sovit nåt alls?
Ungefär en timme. Sen vaknade jag och var orolig.
Vill du sätta på dig Himlens krona?
Inget muntrar upp en som en hatt gjord av sällsynta ädelstenar.
Lätt för dig att säga. Ditt hjärta är inte fullt av mörker.
Inte ditt heller. Du är en god människa, Callum.
Kanske den godaste.
Vi misslyckades med att förstöra Pärlan.
Vi tog med den ända hit
förgäves.
Du har faktiskt rätt om en sak.
Vi tog med den ända hit.
Vi kom för att förstöra Pärlan och stoppa hotet som finns i den.
Men om vi gör det
kan Aaravos komma tillbaka när stjärnorna står rätt.
Men vi tog Pärlan på en lång, farlig resa över det frusna havet
till världens utkant och ett torn som når bortom molnen.
Tänk om
ni behöll Pärlan här?
Sanningen är…
Sanningen är att Pärlan inte innehåller Aaravos fängelse.
Den här klotet är en stor godisbit.
Va? Nej!
Omöjligt!
Jag bytte ut Pärlan mot godiskopian. Jag vet att jag tog den riktiga Pärlan!
-Jag ställde till det. -Det här är inte ditt fel.
Den enda förklaringen är att Aaravos styrde dig.
Ska det vara en tröst? Nu känns det ännu värre.
Kära Soren.
De här orden är min bekännelse.
En mörk magikers bekännelse.
En misslyckad fars bekännelse.
Jag älskade din mor, Lissa, väldigt mycket.
Hon var den smartaste jag träffat.
På nåt sätt valde hon mig till sin livspartner.
Jag var så lycklig.
Familjen växte. Du och din syster Claudia föddes.
Ni som gav oss så mycket glädje.
Men Soren, du
var ett sjukligt barn.
Du hade svårt att andas.
Du hostade och rosslade. Din mamma och jag kände oss så hjälplösa.
Vi träffade läkare och örtläkare och testade kurer som utlovade mirakel.
Men inget fungerade.
Jag satt uppe med dig i timtal,
kramade försiktigt din lilla hand,
i hopp om att överföra lite mer styrka till dig.
Min lilla pojke, som kämpade för att leva. Vi var rädda att förlora dig.
Och jag blev desperat.
Jag hittade en kreativ lösning.
Jag kallar det för vad det är:
Svart magi.
Men till trollformeln behövde jag nåt som tillhörde min mentor, Kpp'Ar.
Jag behövde hans stav.
Tack för att du kom, Kpp'Ar.
Inte kan jag tacka nej till en inbjudan från Katolis äldste magiker?
-Hur trivs du med din nya ställning? -Jag är hedrad över ansvaret.
Kung Atticus är sansad och vis. Jag är tacksam över att tjäna honom.
-Jag vill tala med dig om Ziards stav. -Vad är det med den?
Jag vet att du har slutat använda magi.
Men staven…
Du fick den av den förre äldste magikern.
Den följer inte med ämbetet, Viren.
Säg bara vad du vill.
Det…
Det är Soren.
Han är sjuk och…
…döende.
Vi har försökt allt.
Men jag har hittat en trollformel.
Det räcker!
-Staven får aldrig användas igen. -Snälla! Jag ber dig!
Min sons liv står på spel.
Jag kan rädda honom med staven.
Jag är inte oberörd.
Men mitt svar är nej.
Ett barn kommer att dö.
Ja.
-Vi kan nog hjälpa dig. -Callum.
Mörkret jag såg när jag såg på dig var inom dig.
Jag fattar det.
Jag förstör allt och är förstörd inombords. Tack!
Jag tror inte att det här hjälper.
De hänger ihop.
Svart magi skapar ett hål i din ande, en korrumperad tomhet.
-Det är så Aaravos styr dig. -Det kan fixas.
Det går att fylla mörkret med ljus.
Det är farligt och kräver all mod och styrka du har.
Nej.
Vi borde kanske lyssna, Callum.
Nej, jag har inget mod eller styrka kvar. Det går inte. Jag är ledsen.
-Det här är ditt fel! -Va? Hur då?
Du är upplyst men fortfarande min dumma bror.
Han var ömtålig, sen sa du att han gjort fel med Pärlan.
-Det krossade honom. -Jag såg och sa sanningen. Är det fel?
Sanningen är allt.
Men om du berättar den, fråga dig om den ger klarhet, ljus och syfte.
Eller tynger den nån som behöver styrka?
Ja.
Ja, nu ser jag.
Sanningen är…
-Vad då? Vad är sanningen? -Sanningen är komplicerad.
Det som inte är komplicerat är att ni tagit hit Pärlan.
Och vi ska hålla den säker.
Svart magi skapar ett hål i din ande, en korrumperad tomhet.
-Det är så Aaravos styr dig. -Det kan fixas.
Det går att fylla mörkret med ljus.
Det är farligt och kräver all mod och styrka du har.
Ja.
Ja, jag klarar det.
När jag brottades med mitt dilemma
mötte jag en vän som kämpade med ett eget sådant.
Prins Harrow. Får jag sätta mig?
Kärleksproblem?
Är det så uppenbart?
Förlåt, jag trodde att det gick bra med Sarai.
Ja.
Ja, det gör det.
Jag är kär i henne.
Det är bara ett år sen hennes man dog och hon är så hängiven sin modersroll.
-Caleb. -Callum.
Han är gullig, och så smart och rolig.
Jag vill gifta mig med henne men är rädd att det är för tidigt.
-Jag skulle bara komplicera hennes liv. -Livet är komplicerat.
Men om det är kärlek spelar inget annat nån roll.
Gör det du måste.
-Det är ett gott råd. -Ja.
Det är det kanske.
Svart magi lämnade ett hål.
Stjärnsanningsritualen kan fylla det med ljus.
Men se upp.
Använder du svart magi igen kommer mörkret att överväldiga dig.
Jag förstår.
Du får gift från en stjärnvävspindel. Det gör din själ känslig för stjärnljus.
Sen flyger du till himlen.
Magin blir starkare ju närmare stjärnorna du är.
Sök i sinne och hjärta efter din djupa sanning, stjärnan inom dig.
Låt den sanningen stråla och fylla mörkret.
En djup sanning?
Din djupaste sanning.
Bra och dåliga nyheter.
Det var svårt att få giftet från stjärnvävaren.
Och de goda nyheterna du nämnde, då?
Jag gjorde henne nog på ganska dåligt humör.
Du kan få gift på det gammaldags sättet.
Med ett bett.
Det var bokstavligen en mörk och stormig natt
när jag skulle konfrontera Kpp'Ar i hans unika hem, det gåtfulla huset.
Hallå? Vem är det?
Jag är här för staven.
Jag har redan sagt nej.
Varför? För att du är för bra för svart magi?
Du har kunnat leka med dina leksaker,
och nu tänker du gömma dem eller förstöra dem?
-Det är själviskt. -Vänd om, Viren.
Gå nu, så glömmer jag det här.
Och om jag inte går?
Du har ingen magi.
Hur ska du stoppa mig?
Utan magi är du bara en skröplig gammal man.
Du är en nolla.
Jag är Katolis äldste magiker.
Jag har ett syfte och makt.
Och jag tänker använda dem båda.
Kung Atticus litar på mig.
Ett ord från mig är allt som krävs. Du kommer att förlora allt.
Åh, Kpp'Ar.
Du borde inte ha hotat mig.
Ttaks nim rä läjs nid.
Jag vände mig mot honom.
Min mentor,
min lärare.
En man som trodde på mig
innan jag var nån.
Som lade åratal av sitt liv på att hjälpa mig att bli…
…det jag blev.
Kom igen, pyret. Jag behöver bara lite gift.
Jag gillar det inte heller.
Det kittlas!
Måste jag förolämpa henne?
Hur förolämpar man en stjärnspindel? Ezran skulle… Aj!
Du behöver inte blicka ut, du måste blicka inåt.
Flyg nu. Mot stjärnorna. Du måste hitta stjärnan inom dig.
En djup sanning så klar att den fyller mörkret.
Manus, pluma, volantis!
Hur högt upp måste jag?
Hur hittar jag ljuset?
Hitta den djupa sanningen.
Stjärnan inom mig.
Jag ser ingen stjärna.
Jag ser bara
mörker.
Med staven hade jag nästan allt jag behövde till trollformeln
som skulle göra dig frisk.
Jag behövde en ingrediens till, en sak som det inte var brist på.
Din mors tårar.
Men när jag gick till din mor
blev hon förfärad.
Hon såg mitt ansikte och darrade.
Hon sa:
"Du har blivit ett monster."
Jag försökte förklara att det jag gjorde var nödvändigt.
Att jag hade tagit staven av Kpp'ar.
Jag hade den sällsynta ingrediensen blod från en vindhjorts horn.
Men jag behövde en sak till.
Nåt som var enkelt och lätt. Hennes tårar.
Hon var rädd. Hon skakade på huvudet.
Hon sa "nej".
Jag tryckte henne mot väggen
och höll i hennes hår för att hålla henne stilla.
Jag tryckte flaskan mot hennes kind och såg den fyllas med hennes tårar.
När jag släppte henne gled hon ner på golvet och snyftade.
Och hon hade rätt.
Jag hade blivit ett monster.
Jag tror att jag ser nåt. Som en strålande stjärna.
Callum. Du gjorde det.
Ja. Jag hittade min sanning.
Trollformeln funkade förstås.
Istället för det sjuka barnet du hade varit
blev du en stark och frisk pojke.
Men priset var…
…förödande.
Din mor lämnade oss.
Din syster var förtvivlad.
Vår familj var krossad för alltid.
Och det här för mig till min
hemskaste bekännelse.
Efter allt det här,
efter allt jag hade gjort,
klandrade jag dig, Soren.
Mitt barn.
Och jag straffade dig med en livstid av kylig grymhet.
Pappa?
Pappa, är du okej?
Lek med mig, pappa.
Gå härifrån.
Jag har jobb att göra.
Jag är så ledsen.
Jag måste berätta en sak.
Magikern och krigarens Pärla är inte den Fallna stjärnans fängelse.
-Vad menar du? -Den är en stor godis.
De vet inte det.
Varför sa du inte sanningen?
Sanningen är allt.
Men om du berättar den, fråga dig om den ger klarhet, ljus och syfte.
Eller tynger den nån som behöver styrka?
Nå? Vad är det?
Vakten sa att du ville ge mig nåt.
Nej, jag…
Nej.
Vakten misstog sig.
Callum? Vad är det? Du borde sova.
Tänker du på stunder i ditt liv
och hur allt hade blivit om du bara hade förändrat en enda sak?
Självklart.
Är det nån speciell stund du tänker på?
Ja. Ja, jag
tänker mycket på när du kom tillbaka efter att jag inte sett dig på två år.
Jag smög mig på dig. Jag ber om ursäkt för det.
När jag såg dig stå där
fylldes jag så många känslor. Jag blev förvirrad.
Jag vet. Jag är ledsen.
Nej. Det är inte…
Var inte det.
Vi kanske kan göra om den stunden?
Okej.
-Ska jag… -Ja.
Gå ut ett par sekunder, så låtsas vi att det är två år.
Kom tillbaka in och säg det du sa när jag såg dig.
Minns du vad du sa?
Hej.
Jag älskar dig, Rayla.
Och jag älskar dig.
Undertexter: Susanne Sparv