Kdo je Veerappan?
Můj manžel.
Co na něm máte nejraději?
Kdo k němu byl upřímný,
za toho by položil život.
Ale kdo by se ho pokusil zradit,
toho by neváhal zabít.
V historii moderního světa nikdy nedošlo
k takovémuto sledu událostí.
Neexistoval takový zločinec, jakým byl Veerappan.
Veerappan a jeho gang doposud zabili 119 lidí.
Tohoto obávaného zločince se snaží dva státy chytit již deset let.
Vždy se mu podařilo uniknout spravedlnosti.
Je to záležitostí celé země.
Děláme vše pro to, aby se nám podařilo chytit lesního zbojníka Veerappana.
Jak mohl držet dva státy jako rukojmí?
Nešlo o vzpouru, nebyl to terorismus.
Veerappanův fenomén je unikátní.
Byl divokým zvířetem v lidské podobě.
Hon na něj se stal jedním z nejdelších
a nejdražších v historii Indie.
Řekli: „Veerappana musíme chytit za každou cenu.“
To určitě! Jděte do prdele, grázlové.
Ti, kdo mě sem přišli chytit, nevyváznou živí.
VEERAPPAN: NEKONEČNÝ HON
PRVNÍ KAPITOLA: KRÁL LESA
Tenkrát Veerappana moc lidí osobně neznalo.
Ale zvěsti o něm se šířily.
„Veerappan loví slony.
Také spáchal dvě vraždy.
Proto ho hledají lesní strážníci a policisté.
Dokáže přeskakovat z jednoho útesu na druhý.
Nikdy ho nechytí.“
Jeden čas jeho gang pobýval
v nížině poblíž našeho domu.
Při chůzi vždy držel svou zbraň takhle.
Šel se zbraní v čele
a za ním v řadě 15–20 lidí.
Všichni byli ozbrojení.
Byl to krásný pohled.
Rostla tam obrovská albízie, za kterou jsem stála.
Neukázala jsem se celá.
Viděla jsem jen jeho knír.
Řekl: „Muthu, pojď sem.“
A mně přeběhl mráz po zádech.
Říkala jsem si, jak ví, jak se jmenuji.
A proč se mnou chce mluvit.
„Muthu, pojď sem, chci se tě na něco zeptat.
Chtěl bych si tě vzít, co ty na to?“
Řekl: „Když si mě nevezmeš,
už nikdy v životě se nepodívám na jinou.
Zkamení mi srdce.“
Po téhle větě jsem se do něj zamilovala.
MUTHULAKSHMI VEERAPPANOVA MANŽELKA
Kolik vám tenkrát bylo?
Čtrnáct nebo patnáct let.
Patnáct let.
A jemu?
Jemu bylo 39 let.
Nečekala jsem, že se můj život bude vyvíjet takhle.
Za Kollegalem leží džungle Male Mahadeshwara Hills.
Hluboké rokle, zalesněná pohoří,
nevyzpytatelné propasti, které tam jsou…
Existovala tam místa, kam lidská noha nikdy nevkročila.
A v tomto prostředí
působil nejnebezpečnější zločinec Indie.
Byl to můj první pokus o investigativní novinařinu.
SUNAAD INVESTIGATIVNÍ NOVINÁŘ
Vydal jsem se do Gopinathamu, Veerappanova rodného města.
Do vesničky na hranici Karnataky a Tamil Nadu.
Ale nikdo o Veerappanovi nechtěl otevřeně mluvit.
- Znáte… - Ne, nic o něm nevím.
- Nechci o něm mluvit. - Můžete se mi svěřit.
Nic o něm nevíme.
Panovala tam negramotnost,
chudoba,
hlad
a jedinou možností
bylo využít
ohromného lesního bohatství, které se nacházelo kolem.
A tak Veerappan začínal.
Co se týká zločinu v lesích…
Zločinu v lesích?
Veerappanovi se nikdo nevyrovnal.
Zločin v lesích, zločin na divoké přírodě, Veerappan byl v čele.
Po dobu pěti dekád, možná šesti.
A já byl ke své smůle
v tom lese okresním lesním strážníkem.
BK SINGH LESNÍ STRÁŽNÍK V KARNATACE
Veerappan celkově působil na ploše téměř
15 000 kilometrů čtverečních.
Čím se lišil od ostatních pytláků?
Svým přesvědčením, odvahou a nebojácností.
Devadesát devět ze sta zločinců
by se nepřiblížilo k předním nohám slona.
Zatímco Veerappan se toho nebál.
Veerappan byl první z Gopinathamu,
kdo zastřelil slona.
Začal shromažďovat gangy.
Začal vydělávat a pomalu se stal vůdcem.
MAHALINGAM ČLEN VEERAPPANOVA GANGU
Začali jsme v našem okolí.
Jak se náš gang zvětšoval,
začali jsme vydělávat víc peněz.
Víc zastřelených slonů znamenalo víc peněz.
Výčitky jsme neměli.
Byl sebejistý, protože s předovkou
je výsledek výstřelu nejistý.
Nemůžete si být jisti, že vystřelíte správně.
Když měl dobrou šanci, vystřelil.
Do hlavy nebo do srdce.
VEERAPPAN SYN KUSAE MUNISAMYHO
35 LET, GOPINATHAM, OKRES KOLLEGALA
Byl to brutální zločinec.
Musel zabít přibližně 1 000 slonů.
Nutně musela nastat chvíle, kdy sám přiznal,
že v lese už není jediné zvíře s kly.
Že je všechny zabil.
A pokud tam nějaké zbylo, je ještě v děloze.
Bylo třeba ho zastavit. Takto to nemohlo pokračovat.
Nadřízení mi tenkrát říkali:
„Pane Singhu, proč neuděláte řetěz 200 mužů
a neobklíčíte ho?“
Jen jsem se zasmál. Neznali tamní terén.
Obrovská džungle, to vám povídám.
Bylo to jako hledat jehlu v kupce sena. Naprosto nemožné cokoliv najít.
Tak jak to uděláme? Jaké jsou možnosti? Jak to vyřešit?
PODEZŘELÍ Z PYTLAČENÍ NA SLONECH
„Vytvořme konkurenční gang, který nám pomůže se získáváním
informací o Veerappanovi.“
Aby bylo možné jednat a zadržet ho.
Tento konkurenční gang dostal zbraně zabavené policií.
Proč? Aby mohli v případě nutnosti Veerappana zabít a ohlásit nám to.
Ale není to zločin?
Stoprocentně. Určitě je to zločin.
Rozhodně je to nezákonné.
Ale jak jinak chcete z nohy dostat velký trn,
když nepoužijete menší?
Vraždili jsme, jen když to nešlo jinak.
Oni měli peníze.
A podporu úřadů. Bylo jich hodně.
My měli jen zbraně.
Veerappan je všechny zavraždil
a jejich těla byla hozena do řeky Cauvery.
Nic se nenašlo.
Byla to bouřlivá doba.
Velmi bouřlivé období.
Kdokoliv do té oblasti šel, vstupoval do smrtelné pasti.
Lesní strážníci neustále
žádali o pomoc policii.
„Pokud nám nepomůžete, situace se vymkne kontrole.“
Ale nedočkali jsme se.
Celá oblast Male Mahadeshwara Hills
působila jako Veerappanovo soukromé území.
Santalové stromy byly vždy majetkem státu.
Po té opojné vůni a vzácných olejích
je ve světě obrovská poptávka.
Tyto vzácné stromy náhodou
hojně rostly v džunglích Male Mahadeshwara Hills
a Veerappan velmi prakticky přešel
z pytlačení na slonech na pašeráka santalového dřeva.
Gang znal každý kousek lesa,
věděl, kde rostou santalové stromy.
Do lesa byla povolána spousta vesničanů.
Někdy jich bylo 100, někdy 300.
KM GOVINDAN ČLEN VEERAPPANOVA GANGU
V celé oblasti se ozýval rachot.
Když dorazila auta a nakládalo se,
řekl jsem řidiči:
„Pokud nás budou chtít zastavit policisté
nebo lesní strážníci, zpomal, ale nezastavuj.
A když budou stát v cestě, prostě je přejeď.
Pokud nás budou pořád pronásledovat, máme zbraně, vyřešíme to.“
Vydělali jsme 400 000, 500 000, 600 000,
nákladů bylo pořád víc a víc.
Koupili jsme si nové oblečení.
Začali jsme se dokonce vonět parfémem,
protože bylo víc peněz.
Kdyby si to šéf přál, mohl nakoupit nákladní vozidla.
Autobusy. Vrtulníky. Mohl nashromáždit obrovské bohatství.
Čím víc toho pašoval, tím víc jeho sláva rostla.
Veřejnost mu říkala „Král lesa“.
„Král pašeráků santalového dřeva“.
Takhle mu lidé říkali.
Stalo se v Tamil Nadu někdy něco takového?
Ne, nikdy.
Byl to skutečný Král lesa.
Vmísil se mezi členy všech kast a vyznání,
aniž by kohokoliv diskriminoval.
Členové jeho gangu byli ze všech kast. Já z nich byl nejmladší.
ANBURAJ ČLEN VEERAPPANOVA GANGU
Tolik mužů, jídla,
vytvořila se vesnice.
Každé místečko bylo zaplněno lidmi.
Všude stály ozbrojené hlídky.
A uprostřed byl Veerappan,
který řešil všechny problémy.
O případech, které se
zdržely u soudu, rozhodoval Veerappan.
Kdykoliv měl hosta,
hned se ho zeptal, jestli jedl.
Sám byl v dětství často o hladu.
„K čemu je člověku tolik peněz?
Měli bychom je dát potřebným.
Chudí zůstávají chudými a bohatí chtějí zůstat bohatými.
Je mi z toho smutno.“ To říkával.
Pro lidi, kteří žili v kopcích,
byl Veerappan téměř jako „lesní anděl“.
Chodili mu líbat ruku. Muži i ženy ho pevně objímali.
Takhle si kroutil knír nahoru.
Tohle udělal a pak se takhle usmál.
Neustále si ten knír kroutil.
Pořád nosil velký knír.
Pokud jste ve vesnici majitelem velkých pozemků,
pěstujete si velký knír.
Je jedním ze symbolů autority, síly a důležitosti.
Ten knír se stal nedílnou součástí jeho osobnosti.
Proč ho lidé poslouchali?
Kvůli jeho zbrani? Nebo tomu, co říkal?
Kvůli jeho čestnosti.
Vždy dodržel slovo.
Vždy mi dával naději,
že jednou budeme v této společnosti žít normální život.
Řekl mi: „Našel jsem pozemek v Assamu.
Byl jsem si to tam prohlédnout a vrátil se zpátky.
Když prodám zbytek santalového dřeva, budeme mít peníze pro sebe.
Můžeme se tam schovat.
Jakmile prodáme tento náklad santalového dřeva, odstěhujeme se tam.“
Následujících šest měsíců káceli santalové stromy.
Z lesů prakticky vymizely.
Zbyly tam jen ostatní stromy.
Žádné santalové jste nenašli.
Lesní strážníci poprvé
získali nějakou podporu od policie.
Dlouho jsme se připravovali.
Více než dva měsíce.
Protože jsme měli jen jeden pokus.
„Půjdeme po santalovém dřevu. Zabavíme ho.“
Byl toho názoru, že jeho svatba by se měla utajit.
Nebyla jsem schopna z něj vycítit ani náznak nějakého nadšení.
Něco ho trápilo.
Přesně v okamžiku, kdy mi kolem krku
uvazovali svatební stuhu, vypukla přestřelka.
Když jsme se vrátili domů, přiběhl muž od řeky Palar a řekl:
„Strýčku, zaútočila policie z Karnataky a Tamil Nadu.
Na moc jsme se nezmohli.
Sebrali nám všechno dřevo a spálili náklaďáky.“
Razie byla pečlivě koordinovaná,
úřady zabavily neskutečných 65 tun santalového dřeva.
Dodnes nikdo na světě
víc santalového dřeva nezabavil.
Veerappanovo obchodní impérium,
které se pomalu začínalo formovat a vzkvétat, se rozpadlo.
Patří les jen jim? Nebo i nám?
Pokud nabízeli práci vesničanům,
proč to pořád dělali?
„Vyrobíte postýlku ze santalového dřeva pro hlavního ministra.
Jak jste k tomu dřevu přišli?
Když to děláte vy, není to nesprávné.
Ale když já si tím zajistím živobytí, nesprávné to je?“
Takhle se ptával.
„Zabijte všechny lesní strážníky a policisty, kteří nám přijdou do cesty.
Mám přijít?
Já přijdu a uvidíte, kolik lidí zabiju.“
Lesní zbojník a pašerák santalového dřeva, Veerappan, zaútočil na policejní džíp,
čtyři policisty zabil a dva další vážně zranil.
Přišli v noci. Byla tma.
Zuřil jsem a chtěl jsem jich postřílet co nejvíc.
Snažili se vycouvat. Stříleli jsme dál…
Všude byla spousta krve. Policisté křičeli.
LIDÉ SE SHROMÁŽDILI U VOZU S MRTVÝMI TĚLY POLICISTŮ.
Když jsem se o té události doslechl,
byl jsem v šoku a ohromen.
Vesničan, který byl tak odvážný,
že si troufl na samotnou policii.
O ničem takovém jsme nikdy neslyšeli.
K. A. R. P. ÚSTŘEDÍ MOTORIZOVANÉ POLICIE
Vedení Karnataky bylo nuceno reagovat.
PO PŘEPADENÍ JE NUTNO ZMĚNIT STRATEGII
A stát velmi rychle sestavil speciální jednotku,
která měla Veerappana chytit.
Říkalo se jí STF.
Hon začal.
Do vrtulníku nastoupilo 25 policistů.
Přelétli jsme přes Gopinatham.
Viděl jsem řeku Cauvery.
Letěli jsme tak nízko, že jsme viděli utíkající slony.
A bizony.
Přesně jako v tom filmu Rambo.
Bylo to jako na bitevním poli.
Muži s kulomety.
Všude kolem pytle s pískem.
Ne, nebyl jsem nervózní.
Ale říkal jsem si, že se děje něco velmi vážného.
„TYGR“ ASHOK KUMAR JEDNOTKA STF KARNATAKA
Byl jsem znám pro svou drsnost.
Jako detektiv jsem vyšetřoval slavné vraždy v Bangalore.
Zastřelil jsem jednoho notoricky známého výtržníka z podsvětí Bangalore.
Chci tím říct, že jsem měl na oddělení určitou pověst.
Jako policista jsem byl v centru pozornosti.
Takže tohohle Veerappana určitě zvládnu.
Říkali jsme si,
že když pročešeme les, narazíme na něj
a buď ho zastřelíme, nebo chytíme.
Měl gang, skupinu lidí.
Bylo tam i pár žen, včetně Muthulakshmi.
Bylo to jako hrát si na kočku a myš.
To byl začátek.
Zprávy se pomalu rozšířily všude.
Dva nebo tři dny jsem se utíkala schovat, když jsem zahlédla policii.
Obcházeli domy a ptali se na Veerappana.
Odvedl mě za řeku,
kde jsme strávili týden v horách.
Tenkrát jsem s ním byla v lese poprvé.
Dva nebo tři dny
se mi zdálo jen o slonech, kteří nás honí.
Řekla jsem mu, že když zemře on, zemřu také.
A že pokud se rozhodne skočit z útesu, budu ho následovat.
Viděl jsem světlo na konci tunelu.
Doufal jsem.
Myslel jsem, že maximálně do roka bude Veerappan chycen.
Darwinova teorie říká, že přežijí ti nejsilnější.
Ale my neznali náročnost operace.
V létě tam není voda.
Vůbec žádná.
Brzy ráno jsme olizovali kapky rosy z trávy.
A v zimě je strašně chladno.
Mlha působí jako déšť.
Nebyli jsme jako vojáci, kteří jsou trénovaní na obtížný terén.
Byli jsme z Bangalore.
Takže jsme v lesích měli potíže.
Všichni chtěli zkusit své štěstí.
Všichni. Říkali si:
„Co jste to za lidi?
Ještě jste Veerappana nechytili? Dorazím tehdy a tehdy.
Zůstanu týden a chytíme ho.“
Přijeli,
utábořili se,
převlékli,
změnili styl
a k Veerappanovi se ani nepřiblížili.
ZŮSTANE VEERAPPAN NEPOLAPEN?
Pokud chcete chytit zločince, máte dvě možnosti.
Buď zjistíte, kde je, a půjdete po něm.
Nebo ho donutíte, aby se vzdal.
A jak to uděláte? Musíte na to jít psychologicky.
A v této souvislosti musím zmínit
nadřízeného lesního strážníka, Srinivase.
P SRINIVAS LESNÍ STRÁŽNÍK V KARNATACE
Srinivas se zajímal o napravování lidí.
Jako Gándhí.
Rád lidi napravoval, aniž by na ně vztáhl ruku.
Měl v plánu donutit ho, aby se vzdal.
A napravit ho.
Zatímco my agresivně hlídkovali v lesích,
Srinivas si budoval vztahy s přáteli a příbuznými členů gangu.
Svůj domov v Gopinathamu využil jako ústředí.
V Gopinathamu Srinivase všichni milovali.
Ostatní funkcionáři předložili své požadavky.
Za to nás žádali o pomoc při chycení Veerappana.
Ale on na to šel jinak.
SELVI A K MUNUSAMY OBYVATELÉ GOPINATHAMU
Vyčistil a opravil chrám.
Postavil dům těm, kteří žádný neměli.
Nemocným zajistil léky.
Těhotné vozil do porodnice.
I mě odvezl, když jsem byla těhotná.
Byl to skutečně dobrý člověk.
Nebyl to dobrý člověk.
Jen to hrál.
Chtěl zjistit, proč mají vesničané Veerappana za boha.
A povedlo se mu to.
„Veerappan je ke každému moc hodný a soucitný.
Řeší problémy svých vesničanů.
Takže začnu dělat totéž.“
Budou vesničané v ten okamžik věřit Veerappanovi, nebo Srinivasovi?
Můj manžel strážníka Srinivase nenáviděl.
Lidé se s ním sblížili a pomalu začaly prosakovat informace.
Srinivas se stal neomezeným vůdcem jednotky STF.
BODHAMALAI 35 KM OD TÁBORA STF V GOPINATHAMU
Téměř měsíc jsme pobývali na úpatí Bodhamalai.
Byl podzim.
„Tam nás nikdo nenajde.
Jídla máme dost, nemusíme nikam chodit.“
V lese
s námi každičkou minutu
příroda komunikovala.
I teď slyším, co mi říká.
Pozornost, jakou gang přírodě věnoval, byla srovnatelná s tou zvířecí.
Mohli se věnovat něčemu naprosto odlišnému,
ale stále se soustředili na pohyby a zvuky lesa.
Jakmile do něj vstoupil nepřítel, věděli to.
Ptáci začali hlučet. Viděli policii.
Za manželem přiletělo celé hejno a vydávalo zvuky.
Řekl mi: „Je tu policie, utíkej.“
Představte si, jak mi bylo.
Řekl: „Proč jsi sem přišla? Je tu policie, utíkej!“
Informace, že se skrývá v Bodhamalai,
byla pro Srinivase ideální.
Celý prostor v dosahu 25 km od Bodhamalai
byl obsazen policií z Tamil Nadu a Karnataky.
Srinivas dal všem policistům jasný pokyn,
aby Veerappana nezabíjeli, pokud ho uvidí.
Neměli na něj střílet.
Všem to řekl na rovinu.
„Vyjdi ven, Veerappane, nezastřelím tě.“
Tohle Srinivas zakřičel na mého manžela.
Byl to vypjatý okamžik.
Byla jsem těhotná, co jsem mohla dělat?
Řekl mi: „Přikrč se a jdi.
Utíkej na sever.“
A tak jsme konečně slezli z Bodhamalai.
Manžel mi zničehonic řekl: „Měla by ses vzdát.
V této situaci nic nezmůžu, když budeš se mnou.
Policie ti neublíží, protože jsi těhotná.“
V kolikátém jste byla měsíci?
V osmém.
Byla to velmi emocionální chvíle.
TĚSNÝ ÚTĚK… VEERAPPAN OPĚT UNIKL POLICII
Veerappan utekl kvůli Srinivasovi.
Celé STF velela policie.
Ale on byl lesní strážník.
To on dával policistům pokyny, aby nestříleli.
Byli jsme vzteky bez sebe.
Mohli jsme tam tenkrát Veerappana zastřelit.
Hodně lidí řekne:
„Nestřílel jsem, protože mi to řekl.“
Nepůsobí to na vás tak, že chtěli zakrýt svou neschopnost?
Trochu drsná odpověď.
Jenže Srinivas zároveň
přesvědčil asi 20 členů gangu, aby se vzdali.
Vzdali se Srinivasovi.
A všichni bydleli v jeho domě v Gopinathamu.
Umíte si představit, že s nimi se všemi spal v jedné místnosti?
Mělo to svůj účel.
Srinivas chtěl, aby se spojili s deseti zbývajícími kolegy.
Aby Veerappana dostal. Byl to jeho velký cíl.
Dva měsíce jsem byla v nemocnici.
Dítě se narodilo v desátém měsíci.
Bydlela jsem u matky,
dokud dceři nebylo osm měsíců.
Jednoho dne
se k domu blížil strážník Srinivas. Viděla jsem ho z dálky.
Držel zbraň přesně tak, jak to dělal můj manžel.
Za ním šla řada našich mužů.
Stejně jako dřív chodili za mým manželem.
Vůbec mi z toho nebylo dobře.
Přemýšlela jsem, jak se vrátím k manželovi.
Nemohla jsem bez něj žít.
Aniž bych ho vídala.
Chovala jsem k němu hluboké city,
na kterých jsem byla závislá.
Dostala jsem od něj zprávu,
abych malou nechala u rodičů a přidala se k němu v lesích.
Pomazlila jsem ji a políbila.
V očích jsem měla slzy.
Řekla jsem: „Matko, postarej se mi, prosím, nějaký čas o dítě.
Půjdu teď za ním.“
Policie mě nehledala.
Báli se, že by po nich gang střílel.
Až do rána mě nehledali.
Muthulakshmi utekla zpět do džungle,
což ještě víc podnítilo nespokojenost,
která již v řadách STF bujela.
Srinivasův postup se některým členům STF nelíbil.
S jeho smířlivou filozofií nesouhlasili.
A tím vznikl určitý nesoulad.
Protože Srinivas byl jediný, který něčeho dosáhl.
Ostatní žádný úspěch nezaznamenali.
Nedonutili se vzdát ani jednoho muže.
Celé policejní oddělení v Karnatace bylo frustrováno.
A aby této frustraci dali průchod, začali si o Srinivasovi vymýšlet historky.
Mari byla Veerappanova oblíbená sestra.
Srinivas si ji vzal k sobě,
zařídil jí práci zdravotní sestry.
A Mari začala Srinivasovi bezmezně věřit.
Kolem šesté či sedmé večer nechával Mariyammu sedět v džípu.
Situaci sledovali vesničané i policisté.
A začaly se šířit pomluvy.
I strážníci o tom mluvili otevřeně.
„Srinivas má poměr s Mariyammou.“
Po vesnici kolovaly povídačky.
Lidé dokonce říkali, že Mari byla strážníkova milenka.
Ale já myslím, že něco takového by on neudělal.
Lidé by se k němu měli modlit. Je to velice čestný muž.
AMMASI DUCHOVNÍ VŮDCE
Takové pomluvy roznesl někdo, kdo neumí držet jazyk za zuby.
V kannadštině je slovo „gaalimath“.
Rozšířilo se to. Všude.
Gaalimath
znamená, že osoba X to řekne osobě Y, a ta to řekne osobám Z a A.
Osoba A to řekne osobám B, C, D…
Pomluva se geometricky množí.
- A Veerappan se to dozvěděl. - Stoprocentně.
Přesně tak.
Hned napsal Mariyammě dopis.
„Celý svět zná jméno Veerappan.
Jsem světová osobnost.
Jsem vůdcem lesa, jsem jeho zákonem.
A co ty to sakra provádíš ve vesnici?
Máš poměr s mým nepřítelem Srinivasem.“
„Pokud opravdu jsi má sestra,
vylij na něj horký olej a zabij ho.
Jestli jsi má sestra, uděláš to. Jestli ne, už tě nechci nikdy vidět.“
Policie mezitím Mari vyslýchala
kvůli kontaktu s bratrem:
„Jestli budeš lhát, dáme ti elektrické šoky.“
Vyhrožovali jí.
Děvče se vyděsilo.
Ztratilo veškerou naději.
Přišel ke mně mladík a řekl: „Mariyamma se otrávila.“
Já na to: „Vždyť jsem s ní teď mluvil.“
„Ne, otrávila se.“
Přes silnici byla studna.
Šla k ní a opřela se o ni.
Měla slzy v očích.
Šel jsem hned za ní.
„Kdo ti to navrhl?
Proč jsi to udělala?“ Jen plakala.
Odvezli ji do nemocnice, ale nepřežila to.
Přivezli ji nazpět mrtvou. Poté přišel lesní strážník.
Ostatní se nabídli, že její mrtvé tělo ponesou.
Řekl: „Nepřibližujte se ke mně.
Ponesu ji až na hřbitov.“
Pamatuji si, jak nad hrobem plakal. Jako by to bylo včera.
Jako by to byla jeho příbuzná.
Zpráva o její smrti se do novin dostala o dva dny později.
Manžel toho dne nemohl jíst.
Seděl o samotě a plakal.
Byl přesvědčen o tom, že za smrt jeho sestry může Srinivas.
Byl pod obrovským tlakem
kolegů z lesní správy
po celém státě. Říkali mu: „Tvůj život je v ohrožení.
Nech polapení Veerappana na policii.
Když se blíží zkáza, tvůj intelekt pracuje proti tobě.“
A co tedy udělal? Měl jiný plán.
Řekl: „Dejte mi ještě 15 dnů.“
Proč zrovna 15?
Protože čekal, až dorazí Arjunan.
ARJUNAN VEERAPPANŮV BRATR
Srinivas chtěl Arjunana využít k tomu,
aby svého bratra nějak přesvědčil,
aby přestal se zločinem.
Arjunan lesnímu strážníkovi věřil.
„Vzdej se, prosím. Kvůli tobě nemůžeme žít v míru.
Mari je mrtvá.
Celá rodina trpí.
Mohl by ses vzdát a změnit svůj život k lepšímu.“
Můj manžel řekl:
„Dobře, vzdám se.
Jdi a přiveď mi samotného lesního strážníka.“
Srinivas šel z Gopinathamu pěšky šest kilometrů.
Arjunan a lesní strážník šli nadšeně před námi.
Srinivasovi to při odchodu uklouzlo a spadl.
Řekl jsem mu, že je to špatné znamení.
„Jednou umřít musím, jdeme!“
Co víc jsem mu měl říct?
A tak jsem šel s ním.
T B PERUMAL OBYVATEL GOPINATHAMU
Došli jsme k brodu.
Voda nám sahala po kotníky, museli jsme ji přebrodit.
Srinivas dal nohu v pantofli na kořen stromu.
Chtěl si umýt špinavé chodidlo.
Tři výstřely.
Po první ráně padl.
Ten lesník si myslel, že se mu vzdám, po všem, co mi provedl.
Jak bych se mohl vzdát takovému ničemovi?
Na tento den jsem dlouho čekal.
Usekl jsem mu paže.
Pro medaile a odměny
napáchal hrozné věci.
Způsobil smrt mé sestry.
Polil jsem jeho tělo benzínem
a spálil.
Ale neutišilo to můj vztek.
Pak jsem mu usekl hlavu.
Nechal jsem si ji na památku.
Některé lidi, které jsem poznal…
Nejde je napravit. V žádném případě.
Ať už použijete jakékoliv prostředky,
někoho prostě napravit nejde.
Byl to příšerný pocit.
Věděli jsme, že se to dalo čekat. A že nás neposlouchal.
„Čekali jsme to. Neposlouchal nás.“
Všichni tloukli hlavou o zeď a opakovali to.
Vyložili ho v táboře.
My ženy jsme se šly dotknout jeho chodidel a plakaly jsme.
Všichni cítili, že zemřel dobrý člověk.
Je cílem ničit? Nebo spíše tvořit?
Proč ničit takový život?
Takto se člověk statečným nestane, ať je to kdokoliv.
Prý mu chyběla hlava.
Tvář na něm byla tím nejkrásnějším.
Oči, úsměv.
To byla skutečná krása.
A když mu ji vzali, co tu bylo k vidění?
Veerappan měl možná pocit, že mu bylo ukřivděno,
ale proč na to reagoval další křivdou?
Proč? Protože trn odstraníte zase jen trnem.
V tu dobu vypuklo ještě větší peklo.
Nedalo se tomu zabránit?
Překlad titulků: Tereza Nesvačilová