Hvem er Veerappan?
Min mand.
Hvad kan du bedst lide ved ham?
Hvis nogen var loyal overfor ham,
var han klar til at ofre sit liv for dem.
Men hvis nogen prøver at forråde ham,
dræber han dem uden tøven.
Der har aldrig været en udvikling som denne
i moderne historie.
Der har aldrig været en mand, en kriminel som Veerappan.
Veerappan og hans bandemedlemmer har dræbt 119 personer indtil videre.
Trods en årelang indsats fra to stater for at fange den frygtede forbryder
er han sluppet væk hver gang.
Det er en sag, der ligger hele landet på sinde.
Vi sætter alt ind for at fange skovrøveren Veerappan.
Hvordan kunne han holde to stater som gidsler?
Det var ikke et oprør, det var ikke terrorisme.
Fænomenet Veerappan er et unikt fænomen.
Han var et vildt dyr i menneskeskikkelse.
Jagten på ham blev en af de længste
og dyreste menneskejagter i Indiens historie.
"Vi må fange Veerappan for enhver pris," sagde de.
Fandeme nej! Skrid, røvhuller.
Folk, der kommer for at fange mig, vender ikke tilbage i live.
KAPITEL 1 - SKOVKONGEN
Dengang havde meget få mødt Veerappan.
Men nyt om ham spredte sig.
"Veerappan jager elefanter."
"Han har også begået to mord."
"Så skovfogederne og politiet leder efter ham."
"Han kan springe fra klippe til klippe."
"Han kan ikke fanges."
På et tidspunkt holdt banden til
i lavlandet nær vores hjem.
Når han gik, holdt han altid geværet sådan.
Han gik forrest med geværet,
og 15-20 af dem fulgte ham på en række.
De havde alle geværer.
Det var et flot syn.
Der var et stort silketræ, og jeg stod bag det.
Jeg var kun delvist synlig.
Jeg kunne kun se hans overskæg.
Han sagde: "Muthu, kom her."
Det gav mig kuldegysninger.
Jeg tænkte på, hvordan han kendte mit navn.
Og hvorfor han ville tale med mig.
"Muthu, kom her. Jeg må spørge dig om noget.
Jeg tænkte på at gifte mig med dig. Hvad siger du til det?"
Han sagde: "Hvis du nægter at gifte dig med mig,
vil jeg ikke se på en anden kvinde i min levetid.
Jeg forvandler mit hjerte til sten."
Jeg lod ham smelte mit hjerte med de ord.
VEERAPPANS KONE
Hvor gammel var du, da det skete?
Jeg var nok 14-15 år gammel.
Femten år gammel.
Hvor gammel var han?
Han var 39 år.
Jeg forventede ikke, at mit liv ville gå sådan.
Udenfor Kollegal lå MM Hills' jungle.
De dybe kløfter, de skovklædte bjerge,
de ubegribelige afgrunde, der findes der…
Der er steder, hvor intet menneske nogensinde har været.
Og det var sådan et sted,
Indiens farligste forbryder fandtes.
Dette var mit første forsøg på undersøgende journalistik.
UNDERSØGENDE JOURNALIST
Jeg fandt frem til Gopinatham, Veerappans hjemby.
En landsby på grænsen mellem Karnataka og Tamil Nadu.
Men ingen var villig til at tale åbent om Veerappan.
-Ved du… -Jeg ved ikke noget om ham.
-Jeg vil ikke tale om ham. -Hvis du ved noget, kan du sige det.
Vi ved ikke noget om ham.
Der var analfabetisme,
fattigdom,
sult,
og den eneste udvej
var at udnytte
den enorme rigdom i skoven, der lå rundt om.
Det var sådan, det hele begyndte for Veerappan.
Angående kriminalitet i skove…
Kriminalitet i skove?
Ingen måler sig med Veerappan.
Kriminalitet i skove, mod dyrelivet, der har Veerappan været førende.
Førende i de sidste fem årtier, måske seks årtier.
Og det var sort uheld for mig,
at jeg var skovfoged i den skov.
SKOVFOGED I KARNATAKA
Sammenlagt var området cirka 15.000 kvadratkilometer,
som Veerappan huserede i.
Hvordan var han anderledes end andre krybskytter?
Hans overbevisning. Hans mod. Hans frygtløshed.
Langt de fleste forbrydere
vil ikke nærme sig en elefants forben.
Men Veerappan gik helt tæt på elefanten.
Veerappan var den første fra Gopinatham,
der skød en elefant.
Han begyndte at lede bander.
Han begyndte at tjene penge. Langsomt blev han lederen.
VEERAPPAN-BANDEN
Vi begyndte lokalt.
I takt med at vi blev større og større,
væltede pengene ind.
Elefanter var nødt til at lade livet.
Vi havde ingen skrupler ved det.
Han var så selvsikker, for med forladeren
kan man ikke være sikker på skuddet.
Man kan ikke være sikker på, at man klarer skuddet.
Han tager skuddet, hvis han kan.
I hovedet eller hjertet.
VEERAPPAN, SØN AF KUSAE MUNISAMY
35 ÅR, GOPINATHAM, KOLLEGAL-DISTRIKTET
Han var en hård kriminel.
Han må have dræbt omkring 1.000 elefanter.
Der må have været et tidspunkt, det indrømmede han selv,
hvor der ikke var stødtænder i skoven.
Han har dræbt dem alle.
Og hvis der er en med stødtænder, ligger den i morens mave.
Det må stoppe et sted. Det kan ikke få lov at fortsætte.
Dengang sagde afdelingslederne til mig:
"Mr. Singh, hvorfor kan De ikke danne en kæde med Deres 200 mænd
og fange ham?"
Jeg lo bare. Han har ikke set terrænet.
Kæmpestor jungle, siger jeg dig.
Som at lede efter en nål i en høstak, man vil ikke kunne finde noget.
Hvad gør man så? Hvad kan man gøre? Hvad er udvejen?
MISTÆNKTE ELEFANTKRYBSKYTTER
"Lad os lave en rivaliserende bande, der kan hjælpe os med
at skaffe beviser mod Veerappan."
Så de kan handle og anholde ham.
Nogle beslaglagte politivåben blev givet til en bande.
Hvorfor? Om nødvendigt dræber I Veerappan og rapporterer tilbage til os.
Er det ikke en forbrydelse?
Helt bestemt. Det er en forbrydelse.
Det er uden tvivl ulovligt.
Men hvordan fjerner man en stor torn i sit ben
uden at bruge en mindre torn?
Vi dræber kun, når vi har ryggen mod muren.
De har økonomisk støtte.
Myndighedernes støtte. Opbakning.
Vi har bare et gevær.
De blev alle slået ihjel af Veerappan.
Deres lig blev kastet i Cauvery-floden.
Intet blev fundet.
En meget turbulent tid.
Den periode var ekstremt turbulent.
Enhver, der går ind i de områder, går i en dødsfælde.
Skovstyrelsen bad hele tiden
politiet om at hjælpe os.
"Hvis I ikke hjælper os, vil situationen komme ud af kontrol."
Men politiet handlede ikke.
Det føltes, som om hele MM Hills-området
var Veerappans private park.
Sandeltræer har altid været statens ejendom.
SANDELOLIEFABRIK
Den kraftige duft og de dyrebare olier
er i stor efterspørgsel verden over.
Tilfældigvis voksede disse dyrebare træer
i stort omfang i junglen i MM Hills,
og Veerappan forvandlede sig
fra at være elefantkrybskytte til at blive sandeltræssmugler.
Banden kendte hvert hjørne af skoven,
hvilke bakker, der var sandeltræer i.
Mange af landsbyboerne blev kaldt ind og sendt i skoven.
Nogle dage 100, andre dage 300 mennesker.
VEERAPPAN-BANDEN
I hele dette område var der en rumlende lyd.
Når køretøjerne ankom og blev lastet,
sagde jeg til dem:
"Om det er politiet eller skovstyrelsen,
hvis de vinker bilen ind, så kør langsomt, men stop ikke,
og hvis de står i vejen, så kør dem bare over.
Hvis de stadig kommer efter os, har vi våben. Vi finder ud af det."
Derefter 400.000, 500.000, 600.000,
lidt efter lidt kom der flere læs.
Vi fik nyt tøj.
De begyndte endda at bruge parfume,
da pengene begyndte at komme ind.
Hvis chefen ville, kunne han have købt lastbiler.
Busser. Helikoptere. Han kunne have samlet en stor formue.
Jo mere han smuglede, desto mere berømt blev han.
Folket døbte ham "Skovkongen",
"Skovkongen Veerappan," "Kongen af sandeltræ".
Folk kaldte ham det.
Er noget lignende sket før i Tamil Nadu?
Intet lignende er sket før.
Han var en Skovkonge.
Han omgikkes medlemmer af alle kaster
uden diskrimination.
Hans bande talte medlemmer fra alle kaster. Jeg var den yngste.
VEERAPPAN-BANDEN
Så mange mænd, så meget mad,
det var blevet en landsby.
Der boede folk i alle hjørner.
Udkigsposter med rifler alle vegne.
Med Veerappan i midten
kom landsbyens problemer til ham.
Forsinkede retssager
blev afgjort af Veerappan.
Når han fik gæster,
var hans første spørgsmål: "Har du spist?"
Han fik ikke mad i dagevis i sin barndom.
"Hvad skal man gøre med alle de penge?
Vi bør give dem til de trængende.
De fattige forbliver fattige, og de rige vil forblive rige.
Det gør mig trist," sagde han.
De, der boede i junglen,
så nærmest Veerappan som en "skovengel".
De kom og kyssede hans hånd. Både mænd og kvinder krammede ham.
Det var sådan, han krøllede sit overskæg.
Han krøllede sit overskæg og smilede sådan her.
Hans hånd krøllede altid hans overskæg.
Han skulle bare have det store overskæg.
Hvis man er en stor zamindar eller udlejer i en landsby,
så har man et stort overskæg.
Det er et af symbolerne på autoritet, styrke, betydning.
Overskægget blev en vigtig del af hans karakter.
Hvorfor lyttede folket til ham?
Var det på grund af hans våben eller hans ord?
Det var hans integritet.
Han holdt altid sit ord.
Han gav mig altid et håb om,
at vi en dag ville leve et normalt liv i dette samfund.
Han sagde: "Jeg har fundet en ejendom i Assam.
Jeg så hele ejendommen og kom tilbage.
Hvis jeg sælger det sidste sandeltræ, sætter vi penge til side til os.
Vi kan bo der i skjul.
Når vi har solgt disse læs med sandeltræ, flytter vi derud."
Der blev savet sandeltræ i et halvt år.
Og skovene var stort set uden sandeltræ.
Man kan finde alle andre træer i skoven.
Men man finder ikke sandeltræ.
For første gang begyndte Skovstyrelsen
at få noget støtte fra politiet.
Vi brugte meget tid på forberedelse.
Over to måneder.
For vi havde kun én chance.
"Lad os gå efter sandeltræet. Lad os beslaglægge det."
Han mente, at hans bryllup skulle forblive hemmeligt.
Jeg kunne ikke fornemme nogen overvældende glæde i ham.
Der var noget, der generede ham.
Præcis da brudetråden
blev bundet om min hals, brød ildkampen ud.
Da vi kom hjem, kom en fyr fra Palar løbende og sagde:
"Onkel, Karnataka og Tamil Nadus politi angreb.
Vi kunne ikke gøre noget.
De har taget alt vores træ og brændt vores lastbiler."
Razziaen var meget koordineret,
myndighederne beslaglagde imponerende 65 ton sandeltræ.
Selv i dag
er det den største beslaglæggelse af sandeltræ i verdenshistorien.
Veerappans forretningsimperie,
der langsomt var begyndt at tage form og blomstre, smuldrede.
Tilhører skoven kun dem? Tilhører den ikke også os?
Hvis de havde skabt jobs i landsbyerne,
hvorfor skulle de så gøre det?
"I laver en seng af sandeltræ til ministeren.
Hvordan skaffede I det træ?
Når I gør det, er det ikke forkert?
Men når jeg gør det for at overleve, hvordan kan I så sige, det er forkert?"
Det var hans spørgsmål.
"Dræb alle skovhuggere og politifolk, der går i vejen for os.
Skal jeg komme?
Kommer jeg, skal I få at se, hvor mange personer jeg dræber."
Skovrøver og sandeltræssmugler Veerappan har angrebet et politikøretøj,
dræbt fire politibetjente og såret to andre alvorligt.
Nevø, det var mørkt, da de kom.
Jeg var vred og ville skyde så mange som muligt.
Deres jeep forsøgte at bakke. Vi blev bare ved at skyde…
Der var blod over alt og høje skrig fra politiet.
FOLK STIMLEDE SAMMEN FOR AT SE VOGNEN MED LIGENE.
Da jeg hørte om denne hændelse,
blev jeg chokeret.
En landsbyboer var blevet så modig,
at han gik i kamp mod selveste politistyrken.
Vi havde aldrig hørt om noget lignende.
K.A.R.P. BEREDNE POLITIS HOVEDKVARTER
Regeringen i Karnataka var tvunget til at reagere.
BAGHOLD KALDER PÅ NYE STRATEGIER.
Og staten lancerede en særlig taskforce
for at fange Veerappan.
Den blev kendt som STF.
Jagten var begyndt.
Femogtyve betjente sad i den store helikopter.
Vi krydsede Gopinatham.
Og jeg kunne se Cauvery-floden.
Helikopteren fløj så lavt, at mange elefanter løb.
Bisoner løb.
Ligesom i en film, en Rambo-film.
Det var som en slagmark.
Der var mænd med monterede maskingeværer.
Og der var sandsække over alt.
Og nej, jeg var ikke nervøs.
Men jeg tænkte, at der skete noget meget alvorligt her.
Jeg var kendt for at være hård.
Jeg efterforskede sensationelle mordsager i Bangalore City.
Jeg skød en berygtet bandeleder i Bangalore City.
Jeg fortæller det, fordi jeg skabte mig et navn.
Jeg fik meget opmærksomhed som politibetjent.
Så jeg kan helt sikkert klare ham Veerappan.
Vi forestillede os,
at vi kunne finkæmme skoven og finde Veerappan
og skyde eller anholde ham.
Han har en bande, en gruppe der.
Med nogle få kvinder, Muthulakshmi var også i banden.
Det var som katten efter musen.
Det var begyndelsen.
Nyheden spredte sig over alt.
I to til tre dage gemte jeg mig, hvis jeg så politiet.
De gik fra hus til hus og stillede spørgsmål om Veerappan.
Han tog mig med over floden,
og vi tilbragte en uge på bjerget.
Det var min første oplevelse med ham i en skov.
I to eller tre dage
var mine drømme fulde af elefanter, der jagede os.
Jeg sagde til ham: "Hvis du dør, så dør jeg også.
Hvis du springer ud fra en klippe, vil jeg følge dig."
Jeg så et lys for enden af tunnelen.
Jeg havde håb.
Jeg troede, at vi nu kunne fange Veerappan indenfor omkring et år.
Det er en darwinistisk teori, de stærkeste overlever.
Men vi vidste ikke, hvor vanskeligt det ville blive.
Om sommeren var der intet vand.
Overhovedet.
Vi slikkede dugdråber på græsset tidligt om morgenen.
Om vinteren er det hundekoldt.
Tågen er som regn.
Vi var ikke soldater, der var trænet til barsk natur.
Vi var fra Bangalore.
Så vi havde det meget svært i skoven.
Alle ville komme og give det et forsøg.
Alle de mennesker. De tænkte:
"Hvem er I?
I har ikke fanget Veerappan? Jeg kommer på den og den dag.
Jeg bliver i en uge, så fanger vi ham."
De kom,
slog lejr,
skiftede tøj,
skiftede stil
og kom ikke i nærheden af Veerappan.
VIL VEERAPPAN FORTSAT UNDSLIPPE?
Der er to måder at fange en kriminel på.
Enten går du efter ham. Find ham, fang ham.
Eller også får du ham til at overgive sig.
Hvordan gør man det? Der må man bruge psykologi.
I den forbindelse må jeg nævne
den overordnede skovfoged Srinivas.
SKOVFOGED I KARNATAKA
Srinivas var en person, der var interesseret i at ændre folk.
En Gandhi-type.
Han ville gerne ændre dem uden at slå på dem.
Han ville overtale ham til at overgive sig.
For at rehabilitere ham.
Mens vi patruljerede skovene aggressivt,
opbyggede Srinivas sit forhold til bandemedlemmernes venner og familie.
Han åbnede sit hovedkvarter, sit hus, sit sted i Gopinatham.
Alle i Gopinatham elskede Srinivas.
De andre embedsfolk fremlagde deres krav.
De bad om vores hjælp til at fange Veerappan.
Men han havde en anden metode.
BEBOERE I GOPINATHAM
Han fik templet rengjort og renoveret.
Han byggede huse til dem, der ikke havde et.
Han sørgede for vacciner til de syge.
Han kørte fødende kvinder til hospitalet.
Da jeg var gravid, kørte han også mig.
Han var et godt menneske.
Han er ikke en god mand.
Og han spillede skuespil.
Han ville vide, hvorfor Veerappan blev set som en gud,
og det fandt han ud af.
"Veerappan er meget venlig og kærlig overfor alle.
Han løser beboernes problemer.
Så hvad nu, hvis jeg gør det samme?"
Vil landsbyboerne så stole på Veerappan eller mig, skovfogeden?
Min mand var opslugt af raseri over Srinivas.
Folk blev tætte med Srinivas, og langsomt kom der oplysninger.
Srinivas blev den eneste leder af STF.
BODHAMALAI 35 KM FRA GOPINATHAM-LEJREN
Vi boede ved foden af Bodhamalai i næsten en måned.
Det var efterår.
"Hvis vi tager derhen, vil ingen kunne finde os.
Vi har madrationer. Vi kan blive her."
Hvad skove angår,
hvert eneste øjeblik,
var der kommunikation mellem os og skovens elementer.
Jeg kan stadig høre den tale til mig.
Banden er lige så opmærksom på naturen som dyrene er.
Banden er måske i gang med noget andet,
men deres koncentration er fokuseret på bevægelser og lyde i skoven.
Det øjeblik, fjenden træder ind, ved de det.
Spurven laver lyd, ikke? Spurven så politiet.
Da den så dem, kom en flok fugle hen til min mand og larmede.
Han sagde: "Politiet er her, løb."
Forestil dig, hvordan det var.
"Hvorfor kom du? Politiet er her, løb!" sagde han.
Det var perfekt for Srinivas,
at Bodhamalai var et sted, han søgte tilflugt.
En radius af 25 km på alle sider af Bodhamalai
var dækket af Tamil Nadus politi og Karnatakas politi.
Men Srinivas gav alle betjentene meget strenge instruktioner:
"Hvis I ser Veerappan, må I ikke slå ham ihjel.
I må ikke skyde på Veerappan."
Det sagde han til alle.
"Veerappan, kom ud. Jeg skyder dig ikke."
Jeg hørte Srinivas kalde på min mand.
Det var et anspændt øjeblik.
Jeg er gravid. Hvad skulle jeg gøre?
Han sagde: "Duk dig, og gå.
Lad os gå nordpå og flygte."
Og vi klatrede til sidst ned ad Bodhamalai.
Min mand sagde pludselig: "Du burde overgive dig.
I denne situation kan jeg ikke gøre noget med dig ved min side.
Politiet gør dig ikke noget, fordi du er gravid."
Hvor mange måneder var du henne?
Otte måneder.
Det var meget følelsesladet…
VEERAPPAN UNDSLIPPER POLITIET IGEN
På grund af Srinivas undslap Veerappan.
Hele STF anført af politiet.
Men han er skovfoged.
Han gav politiet instrukser om ikke at skyde.
Vi var rasende.
Vi kunne have skudt Veerappan.
Mange vil sige:
"Han bad mig om ikke at skyde, så jeg skød ikke."
Tror du ikke, de prøver at skjule deres inkompetence?
Ikke et stærkt svar.
Men på samme tid
fik Srinivas omkring 20 bandemedlemmer til at overgive sig.
Overgive sig til Srinivas.
Og de boede alle hos Srinivas i Gopinatham.
Kan du forestille dig, at Srinivas sov med 20 af dem i det rum?
Og der var et formål med det.
Srinivas ville have dem til at kontakte de sidste ti fyre.
For at få fat i Veerappan.
Jeg var på hospitalet i to måneder.
Barnet blev født i tiende måned.
Jeg boede hos min mor,
indtil barnet var otte måneder gammelt.
En dag
var Srinivas på vej mod huset. Jeg så ham på afstand.
Han holdt geværet på samme måde, som min mand gjorde.
Og bag ham kom vores mænd på række.
Som de havde gået bag min mand.
Jeg fik det dårligt af at tænke på det.
Jeg ledte efter en måde at komme tilbage til min mand.
Jeg kan ikke leve uden ham.
Jeg kan ikke leve uden at se ham.
Jeg følte så stor kærlighed til ham,
og jeg blev afhængig af det.
Jeg fik en besked fra min mand
om at efterlade barnet hos mine forældre og slutte mig til ham i skoven.
Jeg holdt barnet og kyssede hende.
Jeg havde tårer i øjnene.
Jeg sagde: "Mor, vær sød at tage dig af barnet i noget tid."
Jeg vil være sammen med ham.
Politiet ledte ikke efter mig.
De var bange for, at min mand ville skyde på dem.
De ledte ikke efter mig før morgenen efter.
Muthulakshmi flygtede tilbage til junglen,
og det øgede kun den utilfredshed,
der voksede i STF's rækker.
Srinivas' handlinger var ikke populære blandt nogle af de andre i STF.
De var ikke begejstrede for hans plan om forsoning.
Dette førte til yderligere gnidninger.
Fordi Srinivas var den eneste, der havde opnået fremskridt.
Og de andre ikke havde fanget nogen.
Fik ikke én til at overgive sig.
Karnatakas politi var frustrerede.
Og som afløb for de frustrationer, spredte de rygter om Srinivas.
Mari var Veerappans yndlingssøster.
Srinivas tog hende til sig,
gav hende et job som sygeplejerske.
Og Mari begyndte at stole på Srinivas.
Han fik Mariyamma til at sidde i sin jeep omkring klokken 18 eller 19.
Landsbyboerne så det, vores politi så det.
Og de begyndte at sladre.
Selv betjentene talte åbent om det.
"Srinivas har en affære med Mariyamma."
Der gik rygter i byen.
Folk sagde endda, at Mari var skovfogedens elskerinde.
Men jeg tror ikke, han var en mand, der ville gøre sådan noget.
Man bør kun bede for ham. Han var en meget ærlig mand.
SPIRITUEL LEDER
En sladdertante må have spredt det rygte.
På kannada er der et ord kaldet "gaalimath".
Det foregik. Allevegne.
Gaalimath er…
X fortæller det til Y, Y fortæller det til Z og A.
A fortæller det til B, C, D og så videre.
Det vil sprede sig eksponentielt.
-Det nåede helt sikkert Veerappan. -Ja.
Korrekt.
Han skrev et brev til Mariyamma.
"Hele verden kender navnet Veerappan.
Jeg er en verdenskendt person nu.
Jeg hersker over skoven. Jeg er junglens lov.
Og hvad fanden laver du i landsbyen?
Du har en affære med min fjende Srinivas."
"Hvis du virkelig er min søster,
så dræb ham ved at hælde varm olie over ham.
Gør det, hvis du er min søster. Ellers vil jeg aldrig se dig igen."
Imens udspurgte politiet Mari
om kontakten med hendes bror:
"Hvis du ikke siger sandheden, giver vi dig elektrisk stød."
De truede hende.
Pigen blev bange.
Pigen mistede alt håb.
En ung dreng kom og sagde: "Mariyamma har spist gift."
"Jeg talte netop med hende," sagde jeg.
"Nej, hun har spist gift."
På den anden side af vejen var der en brønd.
Hun kom og lænede sig mod brønden.
Hun havde tårer i øjnene.
Så jeg gik hen til hende.
"Hvem fik dig til det?
Hvorfor gjorde du det?" spurgte jeg. Hun græd.
Hun blev kørt på hospitalet, men hun overlevede ikke.
Hendes lig blev bragt tilbage, og så kom Srinivas.
De andre tilbød at bære liget for ham.
Han sagde: "Hold jer væk.
Jeg bærer det helt til kirkegården."
Jeg kan huske, han græd på kirkegården, som var det i går.
Som om hun var hans familie.
Aviserne skrev om hendes død to dage efter.
Han kunne ikke spise den dag.
Han sad alene og græd.
Han følte, at Srinivas var grunden til, at hans søster døde.
Han var under stort pres
fra kolleger i Skovstyrelsen
på tværs af staten, der sagde: "Dit liv er i fare.
Overlad jagten på Veerappan til politiet.
Dit intellekt modarbejder dig."
Hvad gjorde han så? Han havde en anden plan.
Han sagde: "Giv mig 15 dage til."
Hvorfor 15 dage?
Han ventede på, at Arjunan skulle komme.
VEERAPPANS BROR
Srinivas ville bruge Arjunan
til at overbevise hans bror om
at opgive sin kriminelle løbebane.
Arjunan troede på Srinivas.
"Vær sød at overgive dig. Vi kan ikke leve i fred på grund af dig.
Mari er død.
Hele familien lider.
Måske kan du overgive dig og vende dit liv til noget bedre."
Min mand sagde:
"Okay, jeg vil overgive mig.
Hent Srinivas, og giv ham til mig."
Srinivas gik seks kilometer til fods fra Gopinatham.
Arjunan og Srinivas gik energisk foran os.
Srinivas gled og faldt.
Jeg fortalte ham, det var et dårligt tegn.
"Vi skal alle dø en dag, kom så!"
Hvad kunne jeg ellers sige?
Så jeg gik med.
BEBOER I GOPINATHAM
Vi måtte krydse vand.
Vandet var ankeldybt, og vi måtte krydse en vandpyt.
Srinivas satte sit ben på en trærod med sandalen på.
Han ville vaske sine beskidte fødder.
Tre skud.
Han faldt på det første skud.
Skovfogeden troede, jeg ville overgive mig. Ikke efter hans gerninger.
Hvordan kan jeg overgive mig til den slyngel?
Jeg havde glædet mig til dagen.
Jeg skar hans arme af.
Var det for at få medaljer
alt det drama, du skabte?
Han var skyld i min søsters død.
Jeg hældte benzin på ham
og brændte ham.
Jeg var stadig vred.
Så skar jeg hans hoved af.
Jeg har beholdt hans hoved som souvenir.
Nogle mennesker, jeg har set…
De kan ikke ændre sig. Det er slet ikke aktuelt.
Uanset hvor man sender dem hen,
kan sådanne typer ikke ændre sig.
Det er en frygtelig følelse.
Man føler at: "Vi forventede det. Han lyttede ikke til os.
Vi forventede det. Han lyttede ikke til os."
Alle sidder og siger det opgivende.
De afleverede ham i lejren.
Vi damer rørte ham og græd.
En god mand døde, følte vi.
Er målet at ødelægge? Det burde være at skabe.
Hvorfor ødelægge sådan et liv?
Det klædte ikke en modig person. Uanset hvem det var.
Hovedet var væk.
Hans ansigt var hans bedste træk.
Øjnene, smilet.
Det er den virkelige skønhed.
Hvad var der at se, når den skønhed var fjernet?
Veerappan følte sig måske forurettet,
men hvorfor så forurette en anden?
Hvorfor? Fordi man kun kan fjerne torne ved at bruge en torn.
Akka, helvede brød løs herefter.
Kunne det ikke være undgået?
Tekster af: Satine von Gersdorff