‏מי הוא ויראפאן?
‏בעלי.
‏מה את הכי אוהבת בו?
‏אם מישהו היה נאמן לו,
‏הוא היה מוכן להקריב למענו את חייו.
‏אבל אם מישהו ניסה לבגוד בו,
‏הוא לא היה מהסס להרוג אותו.
‏לא הייתה שרשרת אירועים כזו
‏משחר העולם המודרני.
‏מעולם לא היה אדם כזה, ‏פושע כזה, כמו ויראפאן.
‏ויראפאן וחברי הכנופיה שלו ‏הרגו 119 בני אדם עד כה.
‏למרות מאמציהן של שתי מדינות במשך עשור ‏לתפוס את הפושע מטיל המורא הזה,
‏הוא נמלט ללא פגע בכל פעם.
‏העניין הזה מדאיג את המדינה כולה.
‏אנחנו שולפים את התותחים הכבדים ‏כדי לתפוס את שודד היערות ויראפאן.
‏איך הוא מסוגל ‏להחזיק בשתי מדינות כבנות ערובה?
‏זה לא היה מרד, זה לא היה טרור.
‏התופעה של ויראפאן היא ייחודית.
‏הוא היה חיית פרא בדמות אדם.
‏המצוד אחריו הפך לאחד המרדפים הממושכים
‏והיקרים ביותר בתולדות הודו.
‏"עלינו לתפוס את ויראפאן בכל מחיר", ‏הם אמרו.
‏בחלום הלילה! תזדיינו מכאן, ממזרים.
‏אנשים שבאים לכאן כדי לתפוס אותי ‏לא יחזרו בחיים.
‏- בעקבות ויראפאן -
‏- פרק ראשון: מלך היער -
‏בזמנו, מעטים פגשו את ויראפאן פנים אל פנים,
‏אבל הידיעה עליו התפשטה.
‏"ויראפאן צד פילים.
‏"הוא גם רצח שני בני אדם.
‏"רשות היערות והמשטרה מחפשות אחריו.
‏"הוא מסוגל לקפוץ מצוק אחד לשני.
‏"הוא לעולם לא ייתפס."
‏בשלב מסוים הכנופיה שלו חנתה
‏בעמק שליד הבית שלנו.
‏כשהוא הלך, הוא תמיד החזיק את הרובה שלו כך.
‏הוא הלך מלפנים עם הרובה,
‏ומאחוריו הלכו בשורה 20-15 מאנשיו.
‏לכולם היו רובים.
‏זה היה מראה מושך.
‏היה עץ אלביציה ענקי ועמדתי מאחוריו.
‏לא נחשפתי באופן מלא.
‏ראיתי רק את השפם שלו.
‏הוא אמר, "מוטו, בואי הנה".
‏קיבלתי צמרמורת.
‏תהיתי איך האיש הזה יודע את שמי,
‏ולמה הוא רוצה לדבר איתי.
‏"מוטו, בואי הנה. אני צריך לשאול אותך משהו.
‏"אני שוקל להתחתן איתך. מה את חושבת על זה?"
‏הוא אמר, "אם תסרבי להתחתן איתי,
‏"לא אסתכל על אף אישה אחרת עד מותי.
‏"אהפוך את ליבי לאבן."
‏האמירה הזאת המיסה את ליבי.
‏- מוטולקשמי ‏אשתו של ויראפאן -
‏בת כמה היית כשזה קרה?
‏הייתי בטח בת 14 או 15.
‏בת 15.
‏בן כמה הוא היה?
‏הוא היה בן 39.
‏לא ציפיתי שהחיים שלי ילכו בכיוון הזה.
‏מעבר לקולגאל היו הג'ונגלים של גבעות אם-אם.
‏הערוצים העמוקים, ההרים המיוערים,
‏התהומות הבלתי נתפסים שקיימים שם…
‏היו מקומות שבהם איש לא דרך מעולם.
‏בסביבה כזאת
‏חי הפושע המסוכן ביותר בהודו.
‏זה היה הניסיון הראשון שלי אי פעם ‏בעיתונות חוקרת.
‏- סונאד ‏עיתונאי חוקר -
‏מצאתי את דרכי לגופינאטם, ‏עיר הולדתו של ויראפאן.
‏כפר קטן על הגבול בין קרנאטקה לטאמיל נאדו.
‏אבל אף אחד לא הסכים ‏לדבר בפתיחות על ויראפאן.
‏אתה יודע… ‏-אני לא יודע עליו שום דבר.
‏אני פשוט לא רוצה לדבר עליו. ‏-אם אתה יודע, אתה יכול לשתף אותי.
‏אנחנו לא יודעים עליו כלום.
‏אנשים לא ידעו קרוא וכתוב,
‏הם היו עניים
‏ורעבים ללחם,
‏ודרך המילוט היחידה
‏הייתה לנצל
‏את העושר האדיר של היערות שמסביב.
‏כך זה התחיל אצל ויראפאן.
‏באשר לפשע ביערות…
‏פשע ביערות?
‏לא היה שני לוויראפאן.
‏פשע ביערות, פשע כלפי חיות בר, ‏ויראפאן היה מספר אחת.
‏אולי מספר אחת ‏בחמשת או בששת העשורים האחרונים.
‏לרוע מזלי,
‏הייתי שומר היערות ביער הזה.
‏- בי-קיי סינג ‏שומר יערות בקרנאטקה -
‏בשטח כולל של כ-15,000 קמ"ר,
‏פעל ויראפאן.
‏כיצד הוא היה שונה מציידים לא חוקיים אחרים?
‏הנחישות שלו. האומץ שלו. הוא היה חסר פחד.
‏תשעים ותשעה מתוך מאה פושעים
‏לא היו מתקרבים לרגליו הקדמיות של פיל,
‏בעוד שוויראפאן היה מסוגל להתקרב מאוד לפיל.
‏ויראפאן היה הראשון מגופינאטם
‏שירה בפיל.
‏הוא התחיל לנהל כנופיות.
‏הוא התחיל להכניס רווחים. ‏הוא נהיה בהדרגה המנהיג.
‏- מהאלינגאם ‏הכנופיה של ויראפאן -
‏- גופינאטם -
‏בהתחלה, פעלנו באזור הקרוב לכפר.
‏- קרנאטקה ‏טאמיל נאדו -
‏ככל שגדלנו והתרחבנו,
‏הכסף החל לזרום.
‏הפילים נהרגו בשביל הכסף.
‏לא הייתה לנו בעיה עם זה.
‏הוא היה בטוח בעצמו, כי רובה עם טעינת קנה
‏לא מאפשר דיוק.
‏קשה לדעת אם הירייה תהיה מדויקת.
‏אם הייתה לו זווית טובה, הוא ירה.
‏הוא ירה לראש או ללב.
‏- ויראפאן, בנו של קוס מוניסאמי -
‏- בן 35, גופינאטם ‏נפת קולגאל -
‏הוא היה פושע בדם.
‏הוא בטח הרג כ-1,000 פילים.
‏הוא הודה בעצמו שהייתה תקופה
‏שלא היו ביער הזה פילים עם חטים מפותחים.
‏הוא חיסל את כולם.
‏אם היה פיל כזה, הוא היה ברחם אימו.
‏היינו חייבים לעצור אותו. ‏לא יכולנו לתת לזה להימשך.
‏באותם ימים אמרו לי המפקדים,
‏"מר סינג, למה אי אפשר ליצור ‏שרשרת של 200 מאנשיך,
‏"וכך לסגור עליו?"
‏פשוט צחקתי. הוא לא ראה את תנאי השטח.
‏ג'ונגל ענקי, בחיי. פשוט עצום.
‏זה חיפוש מחט בערמה של שחט. ‏אין סיכוי למצוא שום דבר.
‏אז מהי השיטה? מהן האופציות? מהו הפתרון?
‏- חשודים בציד לא חוקי של פילים -
‏בואו ניצור כנופיה יריבה שתעזור לנו
‏באיסוף מידע נגד ויראפאן.
‏כך הם יפעלו ויתפסו אותו.
‏כנופיה יריבה קיבלה נשק שהמשטרה החרימה.
‏למה? כדי שבמקרה הצורך, ‏הם יהרגו את ויראפאן וידווחו לנו.
‏אבל זה לא פשע?
‏כן, ב-100 אחוז. זה בהחלט פשע.
‏וזה… לא חוקי. זה בהחלט לא חוקי.
‏אבל איך אפשר להוציא קוץ גדול מהרגל
‏בלי להשתמש בקוץ קטן יותר?
‏אנחנו רוצחים רק כשדוחקים אותנו אל הקיר.
‏להם יש מימון,
‏תמיכה מהרשויות, כוח אדם.
‏לנו יש רק רובה.
‏כולם נרצחו על ידי ויראפאן,
‏וגופותיהם הושלכו אל נהר קווארי.
‏שום דבר לא נמצא.
‏זו הייתה תקופה מלאת תהפוכות.
‏הימים האלה היו מלאי תהפוכות.
‏כל מי שהגיע לאזורים האלה, ‏נכנס למלכודת מוות.
‏רשות היערות ביקשה ללא הרף
‏עזרה מהמשטרה.
‏"אם לא תעזרו לנו, המצב יצא משליטה."
‏אבל המשטרה לא פעלה.
‏הרגשנו שכל אזור גבעות אם-אם
‏היה השמורה הפרטית של ויראפאן.
‏עצי אלגום תמיד היו רכוש המדינה.
‏- מפעל שמן אלגום -
‏לניחוח החזק ולשמנים היקרים
‏יש ביקוש רב בעולם כולו.
‏לגמרי במקרה, העצים היקרים האלה
‏גדלו בשפע בג'ונגלים של גבעות אם-אם,
‏ולוויראפאן היה נוח מאוד
‏להפוך מצייד פילים לא חוקי למבריח אלגום.
‏הכנופיה הכירה כל פינה ביער.
‏על אילו גבעות צומח האלגום.
‏תושבים רבים מהכפר נקראו ונשלחו ליער.
‏בימים מסוימים היו 100 אנשים, ‏ובימים אחרים היו 300.
‏- קיי-אם גובינדאן ‏כנופיית ויראפאן -
‏האזור כולו היה רועש ורוחש.
‏כשכלי הרכב התקרבו והועמסו,
‏אמרתי לנהג,
‏"לא משנה אם אלה שוטרים ‏או אנשי רשות היערות,
‏"אם הם יסמנו לך לעצור, תאט, אבל אל תעצור,
‏"ואם הם ינסו לחסום אותך, ‏פשוט תדרוס אותם עם המשאית.
‏"אם הם ימשיכו לרדוף אחרינו, ‏יש לנו רובים, נמצא פתרון."
‏אחר כך, 400, 500, 600 אלף רופי,
‏בזה אחר זה באו עוד משלוחים.
‏קיבלנו בגדים חדשים.
‏אנשים אפילו התחילו לשים בושם,
‏כי הכסף התחיל לזרום.
‏אם הבוס רצה, הוא היה יכול לקנות משאיות.
‏אוטובוסים, מסוקים. ‏הוא היה יכול לצבור הון עתק.
‏ככל שהוא הבריח יותר, התהילה שלו גדלה.
‏הציבור כינה אותו "מלך היער",
‏"ויראפאן מלך היער", "מלך מבריחי האלגום".
‏כינו אותו בכל השמות האלה.
‏היה לכך תקדים בטאמיל נאדו?
‏לא, שום דבר כזה לא קרה בעבר.
‏הוא היה בהחלט מלך היער.
‏הוא התחבר עם אנשים מכל הקאסטות והדתות
‏בלי אפליה או הבחנה.
‏בכנופיה שלו היו חברי כל הקאסטות. ‏אני הייתי הצעיר ביותר מביניהם.
‏- אנבוראג' ‏כנופיית ויראפאן -
‏כל כך הרבה גברים, כל כך הרבה אוכל,
‏זה הפך למעין כפר.
‏אנשים אכלסו כל פינה.
‏זקיפים עם נשק היו בכל מקום.
‏עם ויראפאן במרכז,
‏אנשים ניגשו אליו עם כל בעיות הכפר.
‏משפטים שנדחו בבית המשפט
‏הובאו לוויראפאן שיעשה עמם צדק.
‏בכל פעם שבא אליו אורח,
‏הדבר הראשון שהוא שאל הוא, "אכלת?"
‏בילדותו, הוא רעב במשך ימים רבים.
‏"מה אפשר לעשות בכסף רב כל כך?
‏"בואו ניתן אותו לנזקקים.
‏"העניים נשארים עניים, ‏והעשירים רוצים להישאר עשירים.
‏"זה מעציב אותי מאוד", הוא נהג לומר.
‏האנשים שגרים בגבעות,
‏כולם החשיבו את ויראפאן ל"מלאך היער".
‏הם נישקו לו את היד, ‏גם נשים וגם גברים חיבקו אותו באהבה.
‏כך הוא נהג לסלסל את השפם שלו.
‏הוא סלסל את השפם וחייך ככה.
‏היד שלו תמיד סלסלה את השפם שלו.
‏תמיד היה לו שפם ענקי.
‏לכל בעל אדמות בכפר
‏היה שפם גדול.
‏השפם מסמל סמכות, כוח וחשיבות.
‏השפם הפך לחלק בלתי נפרד מהזהות שלו.
‏למה אנשים צייתו לו?
‏בגלל הרובה שלו או בגלל המילים שלו?
‏בגלל היושרה שלו.
‏הוא תמיד קיים הבטחות.
‏הוא תמיד נסך בי תקווה
‏שיום אחד נחיה חיים נורמליים בחברה.
‏הוא אמר לי, "מצאתי אדמה באסאם.
‏"נסעתי לבדוק את השטח וחזרתי.
‏"אם אמכור את שארית האלגום, ‏יהיה לנו כסף.
‏"נוכל להסתתר שם.
‏"ברגע שנמכור את משלוחי האלגום האלה, ‏נעזוב את היער."
‏הוא כרת עצי אלגום במשך חצי שנה.
‏הוא ניקה את היער מאלגום.
‏את כל העצים האחרים אפשר היה למצוא ביער.
‏רק אלגום אי אפשר היה למצוא.
‏לראשונה, רשות היערות
‏התחילה לקבל תמיכה כלשהי מהמשטרה.
‏לקח לנו הרבה זמן להתכונן.
‏יותר מחודשיים,
‏כי הייתה לנו הזדמנות אחת בלבד.
‏"בואו נמצא את האלגום. ‏בואו נחרים את האלגום."
‏הוא חשב שצריך לשמור את החתונה בסוד.
‏לא הרגשתי שהוא היה שמח במיוחד.
‏משהו הפריע לו.
‏בדיוק כשקשרו את חוט הנישואים
‏סביב צווארי, פרץ קרב היריות ביער.
‏ברגע שהגענו הביתה, ‏רץ אלינו בחור מנהר פאלאר ואמר,
‏"דוד, משטרות קרנאטקה וטאמיל נאדו תקפו.
‏"לא יכולנו לעשות הרבה.
‏"הם לקחו את כל העצים שלנו ‏ושרפו את המשאיות."
‏הפשיטה הייתה מתואמת כהלכה.
‏הרשויות החרימו מצבור עצום ‏של עצי אלגום במשקל 65 טונות.
‏עד היום,
‏זה מצבור עצי האלגום ‏הגדול ביותר שהוחרם בעולם כולו.
‏האימפריה העסקית של ויראפאן,
‏שהחלה בהדרגה לקבל צורה ולשגשג, קרסה.
‏האם היער שייך רק להם? הוא לא שייך גם לנו?
‏אם היו יוצרים עבודות לאנשי הכפר,
‏למה להם להמשיך לעשות זאת?
‏"בניתם מיטה מאלגום לראש הממשלה.
‏"מאיפה השגתם את העצים האלה?
‏"כשאתם עושים את זה, זה לא פסול.
‏"אבל כשאני עושה את זה לפרנסתי, ‏איך אתם יכולים להגיד שזה לא בסדר?"
‏זו הייתה השאלה שלו.
‏"הרגו את כל שומרי היערות ‏ואת כל השוטרים שייקרו בדרכנו.
‏"שאבוא?
‏"תנו לי לבוא ואראה לכם כמה אנשים אהרוג."
‏ויראפאן, שודד היערות ומבריח האלגום, ‏תקף ג'יפ משטרתי,
‏הרג ארבעה שוטרים ופצע אנושות שניים נוספים.
‏אחיין, הם באו בלילה. היה חושך.
‏רתחתי מזעם. רציתי לירות בכמה שיותר מהם.
‏הג'יפ שלהם נסע אחורה בניסיון להימלט. ‏ירינו לעברם עוד ועוד…
‏היה דם בכל מקום ונשמעו צעקות רמות.
‏- אנשים התקהלו להביט בוואן ‏ולסחוב את גופות השוטרים -
‏כששמעתי על התקרית הזאת,
‏הייתי בהלם. הייתי המום.
‏בחור כפרי נעשה נועז כל כך,
‏שהוא העז להתעמת עם המשטרה.
‏מעולם לא שמענו על דבר כזה.
‏- ק-א-ר-פ ‏מטה המשטרה הרכובה -
‏ממשלת מדינת קרנאטקה הייתה מוכרחה להגיב.
‏- המארב מצריך אסטרטגיות חדשות -
‏המדינה הקימה במהירות רבה כוח משימה מיוחד
‏שמטרתו לתפוס את ויראפאן.
‏היחידה כונתה אס-טי-אף.
‏המצוד החל.
‏עשרים וחמישה שוטרים ישבו במסוק הגדול ההוא.
‏חצינו את גופינאטם.
‏יכולתי לראות את נהר קווארי.
‏המסוק טס נמוך כל כך והבריח את הפילים.
‏גם את הביזונים.
‏ממש כמו בסרט באנגלית, בסרט "רמבו".
‏זה היה כמו שדה קרב.
‏חיילים עם מכונות ירייה קלות
‏ועם שקי חול בכל מקום.
‏לא, לא הייתי לחוץ,
‏אבל חשבתי שמשהו רציני מאוד קורה כאן.
‏- "טייגר" אשוק קומאר ‏כוח המשימה המיוחד של קרנאטקה -
‏הייתי ידוע בקשיחות שלי.
‏חקרתי מקרי רצח מפורסמים בבנגלור.
‏יריתי באחד המנהיגים הידועים לשמצה ‏של הפשע המאורגן בבנגלור.
‏למה אני מספר את זה? ‏כי כך בניתי לי מוניטין במשטרה.
‏הייתי שוטר ידוע.
‏לכן הייתי בטוח שאצליח לחסל את ויראפאן.
‏כולנו חשבנו
‏שאם נסרוק את היער, ניתקל בוויראפאן
‏ונוכל לירות בו או לתפוס אותו.
‏יש לו כנופיה, קבוצה של אנשים.
‏הכנופיה כללה כמה נשים, ביניהן מוטולקשמי.
‏זה היה כמו מרדף של חתול ועכבר.
‏זו הייתה ההתחלה.
‏החדשות התפשטו לאיטן.
‏ברחתי והסתתרתי במשך שלושה ימים ‏בכל פעם שראיתי שוטרים.
‏הם עברו מבית לבית ושאלו שאלות על ויראפאן.
‏הוא חצה איתי את הנהר,
‏והיינו על הגבעה במשך שבוע.
‏זו הייתה החוויה הראשונה שלי איתו ביער.
‏במשך יומיים או שלושה,
‏חלומותיי היו מלאים בפילים שרודפים אחרינו.
‏אמרתי לו, "אם תמות, גם אני אמות.
‏"אם תחליט לקפוץ מצוק, ‏אני מוכנה לעשות כמוך."
‏ראיתי את האור שבקצה המנהרה.
‏הייתה לי תקווה קטנה.
‏חשבתי שעכשיו, בתוך שנה בערך, ‏נצליח לתפוס את ויראפאן.
‏זו התאוריה של דרווין, הכשיר ביותר שורד,
‏אבל לא ידענו כמה המבצע יהיה קשה.
‏בקיץ אין מים בכלל.
‏אין מים בכלל.
‏ליקקנו את טיפות הטל מהעשב בבקרים.
‏בחורף, הקור מקפיא.
‏הערפל הוא כמעט כמו גשם.
‏לא היינו חיילים ‏שאומנו לפעול בתנאי שטח קשים.
‏היינו מבנגלור.
‏לכן היה לנו קשה מאוד ביער.
‏כל האנשים האלה רצו לבוא ולנסות את מזלם.
‏כל האנשים האלה חשבו…
‏"איזה מין אנשים אתם?
‏"לא תפסתם את ויראפאן? ‏אני אבוא ביום כך וכך.
‏"אישאר שבוע, ונתפוס את ויראפאן."
‏הם באו,
‏הקימו מחנה,
‏החליפו בגדים,
‏שינו את הסגנון שלהם
‏ולא הצליחו אפילו להתקרב לוויראפאן.
‏- האם ויראפאן יישאר חמקמק לעד? -
‏יש שתי שיטות לתפוס פושע.
‏או שרודפים אחריו, ‏מאתרים אותו ומנסים לתפוס אותו.
‏השיטה השנייה היא לגרום לו להיכנע.
‏איך גורמים לו להיכנע? ‏בעזרת לוחמה פסיכולוגית.
‏בהקשר הזה אני מוכרח לציין את שמו
‏של שומר היערות הבכיר שריניוואס.
‏- פ' שריניוואס ‏שומר יערות בקרנאטקה -
‏שריניוואס היה אדם ‏שהתעניין מאוד בשיקום פושעים.
‏מהסוג של גנדי.
‏הוא רצה לשקם אותם בלי אפילו להכות אותם.
‏הוא תכנן לשכנע אותו להיכנע.
‏להחזיר אותו למוטב.
‏בזמן שביצענו סיורים אגרסיביים ביער,
‏שריניוואס טיפח מערכות יחסים ‏עם חבריהם של חברי הכנופיה ובני משפחתם.
‏הוא הקים מפקדה, בית, מקום משלו בגופינאטם.
‏כל תושבי גופינאטם אהבו את שריניוואס.
‏פקידים אחרים דרשו מאיתנו דברים.
‏הם ביקשו שנעזור להם בתמורה לתפיסת ויראפאן,
‏אבל השיטה שלו הייתה שונה.
‏- סלווי וק' מונוסאמי ‏תושבי גופינאטם -
‏הוא ניקה ושיפץ את המקדש שלנו.
‏הוא בנה בתים לאנשים חסרי בית.
‏הוא סיפק תרופות לחולים.
‏הוא הסיע יולדות לבית החולים.
‏כשהייתי בהיריון, הוא לקח גם אותי.
‏הוא היה אדם טוב באמת.
‏הוא אינו אדם טוב.
‏הוא העמיד פנים.
‏הוא רצה לדעת למה תושבי הכפר ‏התייחסו לוויראפאן כמו לאל,
‏וגילה את התשובה.
‏"ויראפאן הוא אדיב וחביב מאוד לכולם.
‏"הוא פותר את בעיות תושבי הכפר.
‏"לכן אעשה בשבילם ‏את הדברים שוויראפאן עושה בשבילם.
‏"האם תושבי הכפר ‏יסמכו על ויראפאן או על שריניוואס?"
‏בעלי רתח מזעם על שריניוואס.
‏- ויראפאן, פ' שריניוואס -
‏אנשים התקרבו מאוד לשריניוואס ‏והמידע החל לזרום בהדרגה.
‏שריניוואס קיבל שליטה מלאה על האס-טי-אף.
‏- בודהמלאי ‏35 ק"מ ממחנה כוח המשימה בגופינאטם -
‏התגוררנו כמעט חודש למרגלות בודהמלאי.
‏זה היה בסתיו.
‏"אם נהיה שם, איש לא ימצא אותנו.
‏"יש לנו מנות מזון. ‏אנחנו לא צריכים ללכת לשום מקום אחר."
‏בכל הנוגע ליערות,
‏בכל דקה,
‏התקיימה תקשורת בינינו לבין הטבע.
‏אני שומע אותו מדבר איתי עכשיו.
‏תשומת הלב של הכנופיה לטבע ‏היא כמו של בעלי החיים המיומנים ביותר.
‏הכנופיה אולי הייתה מעורבת ‏בדברים אחרים לגמרי,
‏אבל היא התמקדה בתנועה ובצלילים של היער.
‏ברגע שהאויב התקרב, הם ידעו על כך.
‏הטימליים משמיעות צלילים, נכון? ‏הטימליים ראו את השוטרים.
‏להקת טימליים התקרבה לבעלי והשמיעה רעש.
‏הוא אמר, "השוטרים באו. תברחו".
‏תתארו לעצמכם מה הרגשתי.
‏"למה באת? השוטרים כאן. תברחי!" הוא אמר.
‏שריניוואס הצליח להשיג מידע מדויק,
‏שהוא מסתתר בבודהמלאי.
‏מכל הכיוונים, ‏שטח ברדיוס של 25 ק"מ מבודהמלאי
‏היה מלא בשוטרי משטרת טאמיל נאדו ‏ומשטרת קרנאטקה.
‏אבל שריניוואס ‏נתן לכל השוטרים הוראות ברורות,
‏"אם תראו את ויראפאן, אל תהרגו אותו.
‏"אל תפתחו באש לעבר ויראפאן."
‏הוא אמר לנו את זה בפתיחות.
‏"ויראפאן, צא החוצה. לא אירה בך."
‏שמעתי את שומר היערות שריניוואס קורא לבעלי.
‏זה היה רגע של מתיחות.
‏גם הייתי בהיריון. מה יכולתי לעשות?
‏הוא אמר, "תתכופפי ותלכי.
‏"בואי נברח צפונה."
‏בסופו של דבר, ירדנו מבודהמלאי.
‏בעלי אמר לי פתאום, "את צריכה להיכנע להם.
‏"במצב הזה, ‏אני לא יכול לעשות דבר כשאת לצידי.
‏"השוטרים לא יעשו לך שום דבר ‏כי את בהיריון."
‏באיזה חודש היית?
‏בחודש שמיני.
‏זה היה רגע מציף רגשית.
‏- בריחה מנצחת… ‏ויראפאן שוב נמלט מהמשטרה -
‏בגלל שריניוואס, ויראפאן נמלט.
‏יחידת אס-טי-אף כולה הייתה בפיקוד המשטרה,
‏אבל הוא היה מרשות היערות.
‏הוא הורה לשוטרים לא לירות.
‏כעסנו עליו מאוד.
‏יכולנו לירות בוויראפאן בו במקום.
‏רבים יאמרו
‏שלא ירו כי הוא ביקש מהם לא לירות.
‏אתם לא חושבים שהם מנסים ‏להסתיר את חוסר היכולת שלהם?
‏תשובה קטנה וחזקה.
‏אבל בו בזמן,
‏שריניוואס גרם ‏ל-20 חברי כנופיה בערך להיכנע.
‏הם נכנעו לשריניוואס.
‏הם שהו בבית של שריניוואס בגופינאטם.
‏תתארו לעצמכם ‏את שריניוואס ישן בחדר הזה עם 20 מהם.
‏הייתה לכך מטרה.
‏שריניוואס רצה שהם יצרו קשר ‏עם עשרת הבחורים הנותרים.
‏לשריניוואס הייתה מטרה שאפתנית ‏לתפיסת ויראפאן.
‏הייתי חודשיים בבית החולים.
‏התינוקת נולדה בחודש העשירי.
‏גרתי אצל אימא שלי
‏עד שהתינוקת הייתה בת שמונה חודשים.
‏יום אחד,
‏שריניוואס התקרב לבונגלו שלנו. ‏ראיתי אותו ממרחק.
‏שריניוואס החזיק ‏את הרובה שלו בדיוק כמו בעלי,
‏ואנשינו הלכו מאחוריו בשורה,
‏ממש כמו שהם נהגו ללכת מאחורי בעלי.
‏אחר כך, הרגשתי רע מאוד כשחשבתי על זה.
‏חשבתי על כל הדרכים האפשריות לחזור לבעלי.
‏אני לא יכולה לחיות בלעדיו.
‏לא יכולתי לחיות בלי לראות אותו.
‏חיבתי אליו הייתה רבה,
‏והתמכרתי אליה.
‏קיבלתי הודעה מבעלי
‏להשאיר את התינוקת אצל הוריי ‏ולהצטרף אליו ביער.
‏חיבקתי ונישקתי את התינוקת.
‏היו לי דמעות בעיניים.
‏אמרתי, "אימא, בבקשה תטפלי בבתי זמן מה."
‏אני אהיה איתו.
‏השוטרים לא חיפשו אותי.
‏הם פחדו שהכנופיה תירה בהם.
‏הם התחילו לחפש אותי רק בבוקר.
‏מוטולקשמי נמלטה בחזרה אל הג'ונגל,
‏וזה רק יצר עוד חוסר שביעות רצון,
‏נוסף על זה שכבר היה באס-טי-אף.
‏הפעולות של שריניוואס ‏לא היו מקובלות על כמה קצינים באס-טי-אף.
‏הם לא ראו בעין יפה את התפיסה הפייסנית שלו.
‏זה הוביל לחיכוך במידה מסוימת.
‏מכיוון ששריניוואס היה האדם היחיד ‏שהשיג התקדמות כזאת,
‏ואחרים לא הצליחו לפתור אף מקרה.
‏הם לא הצליחו לגרום אפילו לאדם אחד להיכנע.
‏כל שוטרי משטרת קרנאטקה היו מתוסכלים,
‏וכדי להוציא את התסכול, ‏הם החלו לספר סיפורים על שריניוואס.
‏מארי הייתה אחותו האהובה של ויראפאן.
‏שריניוואס לקח אותה תחת חסותו
‏ונתן לה עבודה כאחות.
‏מארי החלה לסמוך מאוד על שריניוואס.
‏הוא נהג לשבת עם מאריאמה בג'יפ שלו ‏בשש או בשבע בערב.
‏תושבי הכפר צפו בהם, וגם השוטרים שלנו.
‏הם התחילו לרכל עליהם.
‏אפילו השוטרים הזוטרים דיברו בגלוי.
‏"שריניוואס מנהל רומן עם מאריאמה."
‏נפוצו שמועות בכפר.
‏השמועה הייתה ‏שמארי היא הפילגש של שריניוואס.
‏חשבתי שהוא לא מסוג האנשים שיעשו דבר כזה.
‏מגיעות לו רק תפילות. הוא אדם כן מאוד.
‏- אמאסי ‏איש דת -
‏מישהו שאוהב לרכל הפיץ את השמועה כנראה.
‏בשפת הקאנדה יש מילה, "גאלימאט".
‏זה נמשך. בכל מקום.
‏פירושה הוא…
‏איקס מספר לוואי, וואי מספר לזד ולאיי,
‏איי מספר לבי, לסי, לדי וכו'.
‏השמועה משתכפלת ונפוצה לכל עבר.
‏היא בהחלט הגיעה לוויראפאן. ‏-ללא ספק.
‏נכון מאוד.
‏הוא כתב מכתב ישירות למאריאמה.
‏"העולם כולו מכיר את השם ויראפאן.
‏"אני אישיות ציבורית בימינו.
‏"אני שולט ביער. אני חוק הג'ונגל.
‏"מה את עושה בכפר, לעזאזל?
‏"את מנהלת רומן עם האויב שלי, שריניוואס."
‏"אם את באמת אחותי,
‏"תהרגי אותו בכך שתשפכי עליו שמן רותח.
‏"אם את באמת אחותי, תעשי את זה. ‏אחרת, אני לא רוצה לראות את פרצופך לעולם."
‏בינתיים, המשטרה תחקרה את מארי
‏על הקשר שלה עם אחיה,
‏"את לא תספרי לנו את האמת ‏עד שניתן לך שוק חשמלי."
‏הם איימו עליה.
‏הבחורה נבהלה.
‏הבחורה איבדה תקווה.
‏נער צעיר בא אליי ואמר, "מאריאמה שתתה רעל".
‏"הרגע דיברתי איתה!" אמרתי.
‏"לא, היא שתתה רעל."
‏בצד השני של הכביש, הייתה באר.
‏היא נשענה על הבאר.
‏היו דמעות בעיניה.
‏הלכתי ישירות אליה.
‏"מי אמר לך לעשות את זה?
‏"למה עשית את זה?" שאלתי, והיא בכתה.
‏לקחו אותה לבית החולים, אבל היא לא שרדה.
‏גופתה הובאה לכפר, ואז הגיע שריניוואס.
‏האחרים הציעו לשאת את הגופה.
‏הוא אמר, "אל תתקרבו אליי.
‏"אני אשא אותה כל הדרך לבית הקברות."
‏אני זוכר אותו בוכה לצד הקבר שלה ‏כאילו זה קרה היום.
‏כאילו היא בת משפחה שלו.
‏מותה דווח בעיתונות יומיים לאחר מכן.
‏בעלי לא היה מסוגל לאכול באותו יום.
‏הוא ישב לבד ובכה.
‏הוא הרגיש ששריניוואס היה אחראי ‏למותה של אחותו.
‏הוא היה נתון ללחץ עצום
‏מצד עמיתיו ברשות היערות
‏בכל המדינה, שאמרו שחייו בסכנה.
‏"תשאיר את הלכידה של ויראפאן למשטרה."
‏"כשהאבדון מתקרב, השכל שלך פועל נגדך."
‏אז מה הוא עשה? הייתה לו תוכנית אחרת לגמרי.
‏הוא אמר, "אדוני, תן לי עוד 15 יום".
‏למה 15 יום?
‏כי הוא חיכה לבואו של ארג'ונן.
‏- ארג'ונן ‏אחיו של ויראפאן -
‏שריניוואס תכנן להשתמש בארג'ונן
‏כדי לשכנע איכשהו את אחיו
‏לוותר על חיי הפשע שלו.
‏ארג'ונן האמין לשריניוואס.
‏"בבקשה תסגיר את עצמך. ‏אנחנו לא יכולים לחיות בשלווה בגללך.
‏"אתה רואה? מארי מתה.
‏"המשפחה כולה סובלת.
‏"אולי תוכל להסגיר את עצמך ולחזור למוטב."
‏בעלי אמר,
‏"בסדר, איכנע.
‏"תביא אליי את שריניוואס."
‏שריניוואס הלך ברגל שישה ק"מ מגופינאטם.
‏ארג'ונן ושריניוואס הלכו לפנינו בהתלהבות.
‏כשהתחלנו לצעוד, שריניוואס החליק ונפל.
‏אמרתי לו שזה סימן רע.
‏"כולנו נמות יום אחד בכל מקרה. קדימה!"
‏מה עוד יכולתי לומר לו?
‏אז המשכתי ללכת.
‏- טי-בי פרומאל ‏תושב גופינאטם -
‏היינו צריכים לחצות נחל.
‏המים הגיעו לנו לקרסוליים, ‏והיינו צריכים לחצות שלולית.
‏שריניוואס דרך על שורש של עץ עם הכפכף שלו.
‏הוא ניסה לשטוף את כפות רגליו המלוכלכות.
‏שלוש יריות.
‏ירייה ראשונה, בום, הוא נפל.
‏הוא חשב שאיכנע אחרי כל מה שהוא עשה לי.
‏איך איכנע לפרחח הזה?
‏חיכיתי ליום הזה זמן רב מאוד.
‏כרתי לו את הזרועות.
‏כדי לקבל מדליות ופרסים,
‏מה כל הדרמה הזו?
‏בגללו אחותי מתה.
‏שפכתי עליו דלק
‏ושרפתי אותו.
‏עדיין לא התגברתי על הכעס שלי,
‏אז כרתי לו את הראש.
‏שמרתי את ראשו למזכרת.
‏חלק מהאנשים שראיתי…
‏לא יחזרו למוטב לעולם. אין שאלה בכלל.
‏לא משנה איפה יכלאו אותם,
‏אנשים כאלה לא יחזרו למוטב.
‏זו הייתה הרגשה נוראית.
‏הרגשה של… "ציפינו לזה. הוא לא הקשיב לנו.
‏"ציפינו לזה. הוא לא הקשיב לנו."
‏אנשים הכו את עצמם בראש ‏ואמרו את זה שוב ושוב.
‏הביאו אותו למחנה.
‏הנשים ניגשו אליו, נגעו בכפות רגליו ובכו.
‏הרגשנו שאיש טוב מת.
‏המטרה היא להרוס? היא אמורה להיות ליצור.
‏למה להרוס חיים כאלה?
‏זה לא יאה לאדם אמיץ, לא משנה מי הוא.
‏אמרו שהראש שלו לא היה שם.
‏הפנים שלו היו הדבר הכי יפה בו.
‏העיניים, החיוך.
‏זה היופי האמיתי.
‏מה נותר לראות כשהיופי הזה נלקח?
‏ויראפאן אולי הרגיש שנעשה לו עוול,
‏אבל למה הנקמה שלו היא עוול נוסף?
‏למה? כי אפשר להוציא קוץ רק בעזרת קוץ אחר.
‏אחות, מכאן התחיל כל הבלגן האמיתי.
‏לא היה ניתן למנוע אותו?
‏תרגום כתוביות: עטר אברמסון