Cine era Veerappan?
Soțul meu.
Ce îți plăcea cel mai mult la el?
Dacă cineva îi era loial,
și-ar fi dat viața pentru acea persoană.
Dar, dacă cineva ar fi încercat să-l trădeze,
nu ar fi ezitat să îl ucidă.
În istoria lumii moderne, nu a mai existat niciodată
o astfel de situație.
Nu a mai existat niciodată un om, un infractor ca Veerappan.
Până acum, Veerappan și banda lui au ucis 119 persoane.
Deși două state se chinuie de un deceniu să prindă acest infractor temut,
acesta a reușit să scape de fiecare dată.
Este o problemă care privește întreaga țară.
Încercăm din răsputeri să-l găsim pe tâlharul pădurii, Veerappan.
Cum poate să aibă două state la mână?
Nu a fost o insurecție, nu a fost terorism.
Fenomenul Veerappan a fost unic.
A fost un animal sălbatic în trup de om.
Încercarea de a-l prinde a devenit cea mai lungă
și cea mai scumpă vânătoare din istoria Indiei.
Au zis: „Trebuie să-l prindem pe Veerappan cu orice preț.”
Nici în visele voastre! Să vă ia dracu', nemernicilor!
Cei care vin aici ca să mă captureze nu scapă cu viață.
PE URMELE LUI VEERAPPAN
CAPITOLUL UNU – REGELE PĂDURII
Pe atunci, nu mulți îl cunoscuseră personal,
dar se răspândiseră știrile despre Veerappan.
„Veerappan vânează elefanți.”
„A ucis și două persoane.”
„E căutat de agenții silvici și de poliție.”
„Poate să sară de pe o creastă pe alta.”
„Nu va fi prins niciodată.”
La un moment dat, banda stătea
pe câmpia de lângă casa noastră.
Când mergea, își ținea întotdeauna arma așa.
Mergea primul ținându-și arma,
și 15-20 de oameni mergeau în rând în urma lui.
Toți erau înarmați.
Era o priveliște frumoasă.
Eu stăteam în spatele unui arbore gigantic de mătase.
Nu mă vedeam în totalitate.
Nu-i vedeam decât mustața.
A zis: „Muthu, vino aici!”
M-a trecut un fior pe șira spinării.
Mă întrebam de unde îmi știa numele
și de ce voia să discute cu mine.
„Muthu, vino aici! Vreau să te întreb ceva.”
„Mă gândeam să mă căsătoresc cu tine. Ce părere ai?”
A zis: „Dacă refuzi să te căsătorești cu mine,
cât voi trăi, nu mă voi uita la nicio altă femeie.”
„Inima mea se va transforma în piatră.”
Cu declarația asta m-a făcut să mă îndrăgostesc de el.
MUTHULAKSHMI SOȚIA LUI VEERAPPAN
Câți ani aveai pe-atunci?
Cred că aveam 14 sau 15 ani.
Cincisprezece ani.
El câți ani avea?
El avea 39 de ani.
Nu mă așteptam ca viața mea să o ia pe acest făgaș.
Dincolo de Kollegal e jungla de pe dealurile Male Mahadeshwara.
Acolo se găsesc chei adânci, munți împăduriți
și prăpăstii incomensurabile.
Acolo există locuri în care niciun om n-a pășit vreodată.
Într-un astfel de decor
a trăit cel mai periculos infractor al Indiei.
Aceasta a fost prima mea tentativă de jurnalism de investigație.
SUNAAD JURNALIST DE INVESTIGAȚIE
Am ajuns în Gopinatham, orașul de baștină al lui Veerappan.
E un cătun aflat la granița dintre Karnataka și Tamil Nadu.
Dar nimeni nu era dispus să vorbească deschis despre Veerappan.
- Știți… - Nu știu nimic despre el.
- Nu vreau să vorbesc despre el. - Dacă știți ceva, puteți să-mi spuneți.
Nu știm nimic despre el.
Se confruntau cu analfabetism,
sărăcie,
foamete,
și singura lor cale de scăpare
era să profite
de bogățiile colosale ale pădurii care îi înconjura.
Așa a început totul pentru Veerappan.
În ce privește infracțiunile silvice…
Infracțiuni silvice?
Nimeni nu se compara cu Veerappan.
Era liderul infracțiunilor silvice și ale celor legate de animale sălbatice.
Poate că a fost liderul ultimelor cinci sau șase decenii.
Și ghinionul meu a fost
că eram agentul silvic al acelei păduri.
B K SINGH AGENT SILVIC DIN KARNATAKA
În total, Veerappan opera pe o suprafață
de peste 15.000 km pătrați.
Ce îl diferenția de ceilalți braconieri?
Convingerea, curajul și faptul că era neînfricat.
Infractorii nu prea se apropie
de picioarele din față ale unui elefant.
Dar Veerappan se apropia foarte mult de elefanți.
Veerappan a fost primul din Gopinatham care
a împușcat un elefant.
A început să conducă bande.
A început să aducă venituri. În timp, a devenit lider.
MAHALINGAM BANDA LUI VEERAPPAN
Inițial, am acționat local.
Extinzându-ne din ce în ce mai mult,
banii au început să curgă.
Mureau elefanți pentru asta.
N-aveam nicio remușcare.
Era foarte încrezător, deoarece pușca
nu avea ținta foarte sigură.
N-ai cum să fii sigur că nimerești direct la țintă.
Dacă avea o șansă bună, trăgea.
Ori la cap, ori la inimă.
VEERAPPAN FIUL LUI KUSAE MUNISAMY
35 DE ANI, GOPINATHAM, KOLLEGALA TALUK
Era un criminal înrăit.
Cred că a omorât în jur de 1.000 de elefanți.
Și, la un moment dat, chiar și el a recunoscut
că nu mai era niciun elefant viu în pădure.
Îi omorâse pe toți.
Dacă mai exista vreun elefant, era încă în pântecul mamei sale.
Trebuia să fie oprit. Nu i se putea permite să continue.
Pe atunci, șefii departamentelor îmi spuneau:
„Dle Singh, nu poți să formezi un lanț de 200 de persoane
și să-l încercuiești?”
Am râs. Ei nu văzuseră cum arăta terenul.
Era o junglă imensă, vă zic.
Când cauți acul în carul cu fân, nu îl vei putea găsi.
Deci care e soluția? Ce variante avem? Cum rezolvăm?
SUSPECȚI DE BRACONAJ DE ELEFANȚI
„Haideți să creăm o bandă rivală care să ne ajute să aflăm
informații despre Veerappan!”
Astfel, vom putea să îl prindem.
O bandă rivală a primit arme confiscate de poliție.
De ce? Pentru ca, la nevoie, să-l ucidă pe Veerappan și să ne anunțe.
Dar asta nu e o infracțiune?
Ba da. Chiar este o infracțiune.
Și este, cu siguranță, ilegal.
Dar cum scapi de ghimpele mare din coaste
dacă nu folosești un ghimpe mai mic?
Ucideam doar când nu aveam altă variantă.
Ei aveau ajutor financiar.
Erau ajutați de autorități. Aveau sprijin.
Noi aveam doar o armă.
Veerappan i-a ucis pe toți,
iar cadavrele lor au fost aruncate în râul Cauvery.
Nu s-a găsit nimic.
Au fost vremuri foarte tumultuoase.
A fost o perioadă extrem de agitată.
Cine mergea în aceste zone intra într-o capcană mortală.
Departamentul silvic
cerea încontinuu ajutorul poliției.
„Dacă nu ne ajutați, situația va scăpa de sub control.”
Dar poliția nu a făcut nimic.
Părea că întreaga zonă a dealurilor Male Mahadeshwara
era proprietatea privată a lui Veerappan.
Santalii au fost dintotdeauna proprietatea statului.
ULEI DE SANTAL
Parfumul îmbătător și uleiurile prețioase
sunt la mare căutare în întreaga lume.
Din pură coincidență, acești copaci valoroși
creșteau din abundență pe dealurile Male Mahadeshwara,
iar Veerappan s-a transformat
din braconier de elefanți în contrabandist de lemn de santal.
Banda cunoștea fiecare centimetru de pădure
care conținea santal.
Mulți săteni au fost trimiși în pădure.
Uneori erau trimiși 100 de oameni, alteori, 300.
K M GOVINDAN BANDA LUI VEERAPPAN
În întreaga zonă se auzea un huruit continuu.
Când sosea camionul și-l încărcam,
îi spuneam șoferului:
„Indiferent dacă sunt polițiști sau agenți silvici,
dacă ne fac semn să oprim, încetinești, dar nu oprești.”
„Și, dacă ne stau în cale, treci cu camionul peste ei!”
„Dacă ne urmăresc, avem arme. Ne descurcăm.”
Apoi au început să vină banii.
Puțin câte puțin, veneau și mai mulți.
Ne-am cumpărat haine noi.
Ba chiar începuserăm să ne dăm și cu parfum,
din moment ce aveam atâția bani.
Dacă șeful voia, putea să cumpere camioane,
autobuze, elicoptere. Ar fi putut să adune multă avere.
Cu cât făcea mai multă contrabandă, cu atât devenea mai faimos.
Publicul îl numea „Regele Pădurii”
sau „Regele Traficului de Santal”.
Așa îi spuneau oamenii.
A mai existat vreun precedent în Tamil Nadu?
Nu s-a mai întâmplat nimic asemănător.
Chiar era Regele Pădurii.
Vorbea cu oameni din orice castă și credință
fără să facă vreo discriminare.
În banda sa avea membrii din toate castele. Eu eram cel mai tânăr.
ANBURAJ BANDA LUI VEERAPPAN
Erau atâția oameni și atâta mâncare,
încât se înființase un sat.
Era plin de oameni peste tot.
Peste tot erau santinele înarmate.
Veerappan era în centru,
iar restul veneau la el cu probleme.
Cazurile de judecată
erau aduse în fața lui pentru a face dreptate.
Când avea musafiri,
întâi îi întreba: „Ai mâncat?”
În copilărie, a îndurat multe zile fără mâncare.
„Ce poate face cineva cu atâția bani?”
„Ar trebui să-i dăm celor nevoiași.”
„Săracii rămân săraci, iar bogații vor să rămână bogați.”
„Mă întristează.” Așa zicea.
Aproape toți oamenii care trăiau în zonă
îl considerau pe Veerappan „îngerul pădurii”.
Veneau și-i sărutau mâna. Îl îmbrățișau și bărbații, și femeile.
Așa își răsucea mustața.
Își răsucea mustața și zâmbea așa.
Mâna lui răsucea încontinuu mustața.
Întotdeauna avea o mustață imensă.
Când ești boier sau proprietar important de terenuri în sat,
trebuie să ai o mustață imensă.
Simbolizează autoritate, putere și importanță.
Mustața a devenit parte integrantă a imaginii sale.
De ce îl ascultau oamenii?
Datorită armei sau a lucrurilor pe care le spunea?
Datorită integrității sale.
Întotdeauna se ținea de cuvânt.
Întotdeauna îmi dădea speranța
că, într-o bună zi, vom duce o viață normală în această societate.
Mi-a zis: „Am găsit un teren în Assam.”
„M-am dus, am verificat proprietatea și m-am întors.”
„Dacă vând restul lemnului de santal, voi avea niște bani pentru noi.”
„Ne putem ascunde acolo.”
„Ne mutăm după ce vindem lemnul ăsta de santal.”
S-au tăiat santalii timp de șase luni,
iar pădurile rămăseseră fără santal.
Puteai găsi orice alt copac în pădure
în afară de santal.
Pentru prima dată, departamentul silvic
a început să primească ajutor din partea poliției.
Ne-a luat mult timp să ne pregătim.
Mai mult de două luni.
Asta pentru că aveam o singură șansă.
„Haideți să mergem după santal! Să confiscăm santalul!”
El era de părere că nunta noastră trebuia să rămână secretă.
Nu simțeam din partea lui nicio fericire copleșitoare.
Îl măcina ceva.
Împușcăturile au început în momentul
în care mi se punea șnurul nupțial la gât.
Când am ajuns acasă, un tip a sosit alergând de la Palar și a zis:
„Unchiule, ne-a atacat poliția din Karnataka și Tamil Nadu.”
„N-am putut face mare lucru.”
„Ne-au luat lemnul și ne-au incendiat camioanele.”
Descinderea a fost atent coordonată,
și autoritățile au confiscat incredibila cantitate de 65 de tone de lemn de santal.
Până în ziua de azi,
este cea mai mare captură de lemn de santal din istoria lumii.
Imperiul lui Veerappan,
care începea încet să prindă formă și să prospere, se prăbușise.
Pădurea le aparține doar lor? Nu ne aparține și nouă?
Dacă ar fi creat slujbe pentru săteni,
ar mai fi făcut ei asta?
„Ați făcut un pat din lemn de santal pentru prim-ministru.”
„De unde ați obținut acel lemn?”
„Când o faceți voi, nu mai e greșit?”
„Atunci, cum puteți să ziceți că e greșit când eu o fac ca să-mi câștig existența?”
Astea erau întrebările lui.
„Ucideți toți agenții silvici și polițiștii care îmi stau în cale!”
„Să vin și eu?”
„Lasă-mă să vin și vezi câți oameni o să omor!”
Veerappan, tâlharul și contrabandistul de santal, a atacat un jeep de poliție,
ucigând patru polițiști și rănind grav alți doi.
Nepoate, au venit noaptea. Era întuneric.
Eu eram furios și voiam să împușc cât mai mulți.
Au încercat să întoarcă jeepul. Noi am continuat să tragem…
Era mult sânge peste tot. Polițiștii nu încetau să țipe.
LUMEA ÎMBULZITĂ SĂ VADĂ DUBA CU CADAVRELE POLIȚIȘTILOR.
Am fost șocat când am auzit
despre acest incident.
Un sătean a prins atât de mult curaj,
încât și-a permis să atace poliția.
Nu mai auziserăm așa ceva.
POLIȚIA KARNATAKA - POLIȚIA CĂLARE
Guvernul statului Karnataka a fost obligat să riposteze.
AMBUSCADA IMPUNE NOI STRATEGII.
Acest stat a înființat rapid o echipă de Forțe Speciale
care să-l prindă pe Veerappan.
A devenit cunoscută drept EFS.
Începuse vânătoarea.
Eram 25 de ofițeri într-un elicopter mare.
Treceam peste Gopinatham
și vedeam râul Cauvery.
Elicopterul zbura atât de jos, încât mulți elefanți fugeau.
Fugeau și bizonii.
Era ca într-un film american, ca în Rambo.
Era ca pe front.
Bărbații stăteau cu mitralierele lor fixe
și erau înconjurați de saci de nisip.
Nu, nu aveam emoții,
dar mă gândeam că se întâmpla ceva foarte grav.
„TIGRUL” ASHOK KUMAR FORȚELE SPECIALE KARNATAKA
Eram renumit pentru că eram dur.
Am rezolvat cazuri senzaționale de crime din Bengaluru.
Am împușcat un cap renumit al lumii interlope din Bengaluru.
Prin asta vreau să spun că îmi creasem un renume în departament.
Eram un ofițer de poliție renumit.
Deci puteam cu siguranță să-l înving pe tipul ăsta, Veerappan.
Eram convinși că,
dacă răscoleam pădurea, urma să-l găsim pe Veerappan
și îl puteam împușca sau captura.
Avea o bandă, deci acolo erau mai mulți oameni.
Erau și câteva femei. Și Muthulakshmi era cu banda respectivă.
Parcă ne jucam de-a șoarecele și pisica.
Acesta a fost începutul.
Știrea a început să se propage peste tot.
Timp de două sau trei zile, am fugit și m-am ascuns de poliție.
Urmau să percheziționeze fiecare casă și puneau întrebări despre Veerappan.
Am traversat împreună râul
și am petrecut o săptămână pe deal.
A fost prima dată când eram cu el în pădure.
Timp de două sau trei zile,
visam doar elefanți care ne vânau.
I-am zis: „Dacă mori tu, mor și eu.”
„Dacă decizi să sari de pe stâncă, sunt pregătită să sar și eu.”
Se întrevedea o rază de speranță.
Mai aveam nădejde.
M-am gândit că, în aproximativ un an, îl vom prinde pe Veerappan.
E teoria lui Darwin, supraviețuirea celui mai bun.
Dar nu știam cât de dificilă era operațiunea.
Vara nu exista niciun pic de apă.
Deloc.
Dimineața lingeam stropii de rouă de pe iarbă.
Iarna era incredibil de frig.
Ceața se simțea ca ploaia.
Noi nu eram soldați antrenați pentru astfel de operațiuni de teren.
Noi eram din Bengaluru.
Deci am întâmpinat dificultăți în pădure.
Toți acești oameni voiau să-și încerce norocul.
Toți acești oameni credeau…
„Ce-i cu voi?”
„Nu l-ați prins pe Veerappan? Vin în ziua cutare.”
Într-o săptămână îl prindem pe Veerappan.”
Veneau,
campau
își schimbau hainele,
își schimbau stilul de viață,
și nu reușeau să ne ajute să progresăm.
OARE VEERAPPAN VA SCĂPA DE FIECARE DATĂ?
Sunt două metode prin care poți prinde un infractor.
Ori îi afli locația și te duci după el,
ori îl faci să se predea.
Cum îl faci să se predea? Trebuie să acționezi la nivel psihologic.
Pentru asta, trebuie să-l pomenesc
pe agentul silvic senior Srinivas.
P SRINIVAS AGENT SILVIC DIN KARNATAKA
Srinivas era foarte interesat să transforme oamenii.
Era adept al lui Gandhi.
Schimba oamenii fără ca măcar să-i lovească.
Voia să-l convingă să se predea.
Să-l reabiliteze.
În timp ce noi patrulam agresiv prin pădure,
Srinivas se apropia de prietenii și rudele membrilor bandei.
Și-a înființat sediul, casa, în Gopinatham.
Nu era om în Gopinatham care să nu-l iubească pe Srinivas.
Ceilalți oficiali își exprimaseră dorințele.
Voiau să-i ajutăm să-l prindă pe Veerappan,
dar el avea altă metodă.
SELVI ȘI K MUNUSAMY LOCUITORI AI SATULUI GOPINATHAM
A curățat templul și l-a renovat.
A construit case pentru cei care nu aveau.
Le-a dat medicamente oamenilor bolnavi.
Ducea la spital femeile aflate în travaliu.
Când eram însărcinată, m-a dus și pe mine.
Era un om bun.
Nu era un om bun.
Dar s-a prefăcut.
Voia să știe de ce sătenii îl tratau pe Veerappan ca pe un zeu,
și a aflat.
„Veerappan e foarte bun și afectuos cu toată lumea.”
„Rezolvă problemele consătenilor,
deci, dacă fac și eu pentru ei ce face și Veerappan…
sătenii vor avea încredere în Veerappan sau în mine, agentul silvic?”
Soțul meu simțea numai furie față de Srinivas.
Oamenii s-au apropiat de Srinivas și așa au început să vină informațiile.
Srinivas a devenit comandantul echipei de Forțe Speciale.
BODHAMALAI - LA 35 KM DISTANȚĂ DE TABĂRA DIN GOPINATHAM
Stăteam de aproape o lună la poalele dealului Bodhamalai.
Era toamnă.
„Dacă mergem acolo, nu ne va găsi nimeni.”
„Avem provizii de mâncare. Nu trebuie să plecăm nicăieri.”
Când eram în pădure,
în absolut fiecare moment,
natura ne comunica ceva.
O aud și acum cum îmi vorbește.
Membrii bandei erau la fel de atenți la natură precum animalele.
Membrii bandei puteau face cu totul altceva,
însă atenția lor se concentra la mișcările și sunetele pădurii.
Erau înștiințați de primul pas al dușmanului.
Vrăbiile fac gălăgie, nu? Vrăbiile au văzut polițiștii.
Un stol de păsări a venit la soțul meu și a început să facă gălăgie.
El a zis: „A venit poliția. Fugi!”
Imaginați-vă cum m-am simțit!
Mi-a zis: „De ce ai venit aici? A venit poliția. Fugi!”
Srinivas a primit informații corecte
conform cărora Veerappan se ascundea în Bodhamalai.
Pe o rază de 25 km, întregul Bodhamalai era înconjurat din toate direcțiile
de polițiști din Tamil Nadu și din Karnataka.
Dar Srinivas le-a dat instrucțiuni clare tuturor polițiștilor:
„Dacă îl vedeți pe Veerappan, să nu-l omorâți!”
„Să nu trageți în Veerappan!”
Asta le-a zis tuturor.
„Veerappan, arată-te! Nu te voi împușca.”
L-am auzit pe agentul silvic, Srinivas, strigându-mi soțul.
A fost un moment tensionat.
Eram însărcinată. Ce puteam să fac?
A zis: „Mergi pe vine!”
„Să mergem spre Nord și să scăpăm!”
Într-un final, am coborât de pe Bodhamalai.
Din senin, soțul meu mi-a zis: „Du-te să te predai!”
„În situația asta, nu pot să fac nimic dacă ești cu mine.”
„Poliția nu te va răni, fiindcă ești însărcinată.”
În câte luni erai însărcinată?
În opt luni.
A fost foarte tulburător.
VEERAPPAN SCAPĂ IAR DE POLIȚIE… LA MUSTAȚĂ
Din cauza lui Srinivas, Veerappan a evadat.
Întreaga echipă de Forțe Speciale era condusă de poliție,
dar el era agent silvic.
El le-a zis polițiștilor să nu îl împuște.
Eram extrem de furioși.
L-am fi putut împușca pe loc pe Veerappan.
Mulți zic:
„N-am tras, pentru că mi-a zis să nu trag.”
Oare nu încearcă să-și mascheze propria incompetență?
Eu zic că răspunsul e clar.
Dar, în același timp,
Srinivas a convins vreo 20 de membri ai bandei să se predea.
S-au predat în fața lui.
Și stăteau cu toții în casa lui Srinivas din Gopinatham.
Vă puteți imagina că Srinivas dormea cu cei 20 de oameni în cameră?
Și totul avea un scop.
Srinivas voia să ia legătura cu cei zece membri care mai rămăseseră
ca să ajungă la Veerappan. Avea un scop măreț.
Am stat două luni în spital.
Copilul s-a născut în luna a zecea.
Am stat acasă la mama mea
până când copilul a făcut opt luni.
Într-o zi,
l-am văzut pe agentul silvic, Srinivas, venind spre bungalow.
Agentul silvic ținea arma exact cum o ținea și soțul meu.
Și în spatele lui mergeau oamenii noștri,
așa cum mergeau pe vremuri în spatele soțului meu.
M-am întristat când m-am gândit la asta.
Mă tot gândeam cum să mă întorc la soțul meu.
Nu puteam să trăiesc fără el.
Nu puteam să trăiesc fără să-l văd.
Îl iubeam foarte mult
și devenisem dependentă de el.
Am primit un mesaj de la soțul meu
care îmi spunea să las copilul la părinții mei și să mă alătur lui în pădure.
Am îmbrățișat fetița și am sărutat-o.
Aveam lacrimi în ochi.
Am zis: „Mamă, te rog să ai grijă de copil pentru o vreme!”
Eu mă duc la el.
Poliția nu m-a căutat.
Se temeau că i-ar putea împușca banda soțului meu.
Nu m-au căutat până dimineață.
Muthulakshmi a fugit iar în junglă,
iar asta a creat și mai multă nemulțumire
în rândul membrilor echipei de Forțe Speciale.
Acțiunile lui Srinivas n-au fost apreciate de unii ofițeri ai EFS.
Nu erau adepții acestei filozofii a reconcilierii.
Asta a dat naștere unor divergențe.
Srinivas era singura persoană care realizase un astfel de progres,
iar alții nu rezolvaseră nici măcar un caz.
Nu convinseseră pe nimeni să se predea.
Întregul departament al Poliției Karnataka era frustrat
și, pentru a-și descărca frustrarea, inventau povești despre Srinivas.
Mari era sora preferată a lui Veerappan.
Srinivas a luat-o la el acasă
și i-a oferit o slujbă ca asistentă medicală.
Mari a început să aibă încredere deplină în Srinivas.
Pe la șase-șapte seara, o punea pe Mariyamma să stea în jeepul lui.
Sătenii și polițiștii vedeau asta
și au început să comenteze.
Chiar și jandarmii discutau despre asta.
„Srinivas are o aventură cu Mariyamma.”
Apăruseră zvonuri în sat.
Oamenii ziceau că Mari era amanta agentului silvic,
dar nu credeam că e genul de bărbat care ar face așa ceva.
Oamenii îl venerau. Era un om foarte cinstit.
AMMASI AUTORITATE SPIRITUALĂ
Zvonul a fost răspândit de cineva slobod la gură.
În kanareză, avem cuvântul „gaalimath”.
S-a răspândit peste tot.
Gaalimath este…
Când X îi zice lui Y, iar Y le zice lui Z și lui A.
A le zice lui B, C și D și tot așa.
Se multiplică exponențial.
- Deci a ajuns și la Veerappan. - Garantat.
Cu siguranță.
I-a trimis o scrisoare Mariyammei.
„Toată lumea cunoaște numele Veerappan.”
„Acum sunt cunoscut la nivel mondial.”
„Sunt conducătorul pădurii. Sunt legiuitorul junglei.”
„Și tu ce mama naibii faci în sat?”
„Ai o aventură cu dușmanul meu, Srinivas.”
„Dacă ești sora mea,
toarnă ulei încins pe el și omoară-l!”
„Dacă ești sora mea, fă asta! Dacă nu, să nu te mai văd niciodată!”
În acest timp, poliția o interoga pe Mari
deoarece păstra legătura cu fratele ei.
„N-o să spui adevărul până nu-ți administrăm șocuri electrice.”
Au amenințat-o.
Fata s-a speriat.
Își pierduse toată speranța.
Un băiat a venit și a zis: „Mariyamma a luat otravă.”
Eu le-am zis că tocmai ce vorbisem cu ea.
„Nu, a luat otravă.”
Peste drum, era o fântână.
A venit și s-a sprijinit de fântână.
Avea ochii în lacrimi.
M-am dus direct la ea.
„Cine a zis s-o faci?”
„De ce ai făcut asta?” Iar ea plângea.
Au dus-o la spital, dar nu a supraviețuit.
I-au adus trupul înapoi. Apoi a venit agentul silvic.
Ceilalți s-au oferit să-i ducă trupul.
El le-a zis să nu se apropie.
„O voi căra eu până la cimitir.”
Mi-l amintesc plângând la înmormântare ca și cum s-ar fi întâmplat azi.
Plângea de parcă erau rude.
Ziarele au anunțat moartea ei după două zile.
Soțul meu n-a putut să mănânce în acea zi.
A stat singur și a plâns.
Era convins că Srinivas era responsabil pentru moartea ei.
Era extrem de presat
de colegii lui din departamentul silvic
din întregul stat, care îi spuneau: „Viața ta e în pericol.”
„Lasă-i pe polițiști să-l prindă pe Veerappan!”
„În pragul dezastrului, mintea ți-e dușman.”
Și el ce a făcut? Avea cu totul alt plan.
A zis: „Dle, mai dați-mi 15 zile!”
De ce 15 zile?
Pentru că îl aștepta pe Arjunan.
ARJUNAN FRATELE LUI VEERAPPAN
Srinivas plănuia să se folosească de Arjunan
ca să-l convingă pe fratele lui
să renunțe la viața de infractor.
Arjunan credea în agentul silvic.
„Te rog să te predai. Nu putem trăi liniștiți din cauza ta.”
„Mari a murit.”
„Întreaga familie e afectată.”
„Poate că te poți preda și îți poți schimba viața în bine.”
Soțul meu a zis:
„Bine, o să mă predau.”
„Du-te și adu-l pe agentul silvic la mine!”
Srinivas a mers șase kilometri pe jos din Gopinatham.
Arjunan și agentul silvic mergeau bucuroși în fața noastră.
Când am pornit, Srinivas s-a împiedicat și a căzut.
I-am zis că e un semn rău.
„Cu toții vom muri cândva. Hai să mergem!”
Ce puteam să-i mai zic?
Așa că am continuat.
T B PERUMAL LOCUITOR AL SATULUI GOPINATHAM
Am ajuns la o apă.
Apa ne ajungea până la gleznă și a trebuit să o traversăm.
Srinivas și-a șters încălțămintea de o rădăcină de copac.
Încerca să-și curețe mizeria de pe picioare.
S-a tras de trei ori.
Prima împușcătură, și s-a prăbușit.
Agentul silvic credea că o să mă predau după tot ce îmi făcuse.
Cum să mă predau nemernicului?
Așteptam de multă vreme ziua aia.
I-am luat brațele și i le-am tăiat.
De ce tot acest teatru,
ca să fii cumva decorat?
Sora mea murise din cauza lui.
Am turnat benzină pe el
și i-am dat foc.
Dar tot nu mi se potolea furia.
Apoi, i-am tăiat capul.
I-am păstrat capul pe post de suvenir.
Am întâlnit oameni…
care nu pot fi reabilitați sub nicio formă.
Indiferent de ce le-ai oferi,
aceste persoane nu pot fi reabilitate.
M-am simțit groaznic.
Te gândești: „Ne așteptam la asta. Nu ne-a ascultat.”
„Ne așteptam, dar nu ne-a ascultat.”
Toată lumea se lua cu mâinile de cap și repeta asta.
I-au adus trupul în tabără.
Noi, femeile, îi atingeam picioarele și plângeam.
Simțeam că murise un om bun.
Oare scopul e să distrugi? Ar trebui să fie să creezi.
De ce să distrugi o viață?
Nu așa devii o persoană curajoasă. Indiferent cine ar fi fost.
Au zis că-i lipsea capul.
Fața lui era cea mai frumoasă.
Ochii, zâmbetul…
Aia era adevărata frumusețe.
Ce mai e de văzut când e răpită toată frumusețea?
Poate că Veerappan s-a simțit nedreptățit,
dar de ce răspundea mereu cu altă nedreptate?
De ce? Fiindcă nu poți să scoți un ghimpe decât cu alt ghimpe.
Akka, s-a dezlănțuit infernul din acel moment.
Nu s-ar fi putut împiedica asta?
Subtitrarea: Diana Lupu