Vem är Veerappan?
Min make.
Vad tycker du mest om med honom?
Om nån var ärlig mot honom,
var han redo att ge sitt liv för den.
Men om nån försökte förråda honom,
skulle han döda dem direkt.
Det har aldrig funnits den här typen av utveckling
i den moderna världshistorien.
Det har aldrig funnits en man, en brottsling som Veerappan.
Veerappan och hans gängmedlemmar har hittills dödat 119 personer.
Trots en decennielång kamp av två stater för att få fast den fruktade brottslingen,
har han undkommit utan en skråma varje gång.
Det är en fråga för hela landet.
Vi gör allt för att få fast skogsstråtrövaren Veerappan.
Hur kunde han hålla två stater gisslan?
Det var inte uppror, det var inte terrorism.
Fenomenet Veerappan är unikt.
Han var ett vilddjur i mänsklig form.
Jakten på honom blev en av de längsta,
mest kostsamma jakterna i Indiens historia.
"Vi måste ta Veerappan till varje pris", sa de.
Så fan heller! Fan ta er, era jävlar.
Folk som kom hit för att ta mig, åker inte levande härifrån.
KAPITEL 1: THE FOREST KING
Då hade inte många träffat Veerappan på riktigt.
Men nyheter om honom spreds.
"Veerappan jagar elefanter.
Han har begått två mord också.
Så skogstjänstemän och polis letar efter honom.
Han kan hoppa från en klippa till en annan.
Han kan aldrig åka fast."
Vid ett tillfälle bodde gänget
på låglandet nära vårt hus.
När han gick, höll han alltid sitt vapen så här.
Han gick längst fram med vapnet,
och 15-20 av dem följde honom på rad.
Alla hade vapen.
Det var en attraktiv syn.
Det fanns ett enormt silkesträd och jag stod bakom det.
Jag visade mig inte helt.
Jag såg bara hans mustasch.
Han sa: "Muthu, kom hit."
Det gick en rysning längs min ryggrad.
Jag undrade hur mannen visste mitt namn.
Och varför han ville prata med mig.
"Muthu, kom. Jag vill fråga dig en sak.
Jag funderar på att gifta mig med dig. Vad tycker du om det?"
Han sa: "Om du vägrar att gifta dig med mig,
kommer jag aldrig mer att titta efter en annan kvinna.
Jag förvandlar mitt hjärta till sten."
Jag tillät mig att bli kär i honom med bara det uttalandet.
VEERAPPANS FRU
Hur gammal var du då?
Jag måste ha varit 14-15 år.
Femton år.
Hur gammal var han?
Han var 39 år.
Jag förväntade mig inte att mitt liv skulle bli så här.
Bortom Kollegal, ligger MM Hills djungel.
De djupa ravinerna, de skogbeklädda bergen,
de ofattbara klyftorna som finns där.
Det finns platser där ingen nånsin har varit.
Och det var i en sån här miljö
som Indiens farligaste brottsling levde.
Det var mitt första försök till undersökande journalistik.
UNDERSÖKANDE JOURNALIST
Jag tog mig till Gopinatham, Veerappans hemby.
En lantlig liten by på gränsen av Karnataka och Tamil Nadu.
Men ingen var villig att prata öppet om Veerappan.
-Vet du… -Jag vet inget om honom.
-Jag vill bara inte prata om honom. -Om du vet, kan du berätta för mig.
Vi vet inget om honom.
Det fanns analfabetism,
fattigdom,
hunger,
och enda vägen ut
var att dra fördel
av den enorma skogsrikedom som fanns runtomkring.
Det var så allt började för Veerappan.
När det gäller skogsbrott…
Skogsbrott?
Ingen kunde matcha Veerappan.
Brott i skog, brott i vildmark, Veerappan har varit ledaren.
Kanske ledaren de senaste fem decennierna, kanske sex.
Jag hade oturen
att vara skogstjänsteman för den skogen.
KARNATAKAS SKOGSTJÄNSTEMAN
Sammantaget ett område på nästan 15 000 kvadratkilometer
där Veerappan var verksam.
På vilket vis skilde han sig från andra tjuvjägare?
Hans övertygelse. Hans mod. Hans oräddhet.
Nittionio av hundra brottslingar
går inte nära frambenen på en elefant.
Men Veerappan kunde gå väldigt nära elefanter.
Veerappan var den första från Gopinatham
att skjuta en elefant.
Han började leda gäng.
Han började tjäna pengar. Sakta blev han ledaren.
VEERAPPANS GÄNG
Inledningsvis började vi lokalt.
Efter hand som vi blev större,
började pengarna strömma in.
Elefanterna fick dö för det.
Vi hade inga samvetskval.
Han var så självsäker, för med mynningsladdare
kan man inte vara säker på skottet.
Man kan inte vara säker på att man skjuter rätt.
Om han hade bra sikte, sköt han.
I huvudet eller hjärtat.
ÅLDER 35 ÅR GOPINATHAM, KOLLEGALA TALUK
Han hade en extrem brottslighet inom sig.
Han måste ha dödat nästan 1 000 elefanter.
Det måste ha funnits tillfällen, han själv erkände det,
då det inte fanns djur med betar i skogen.
Han hade dödat alla.
Och om det fanns nåt, var det i dess mammas livmoder.
Nånstans måste det stoppas. Det kunde inte få lov att fortsätta.
På den tiden sa myndighetschefen till mig:
"Mr Singh, kan du skapa en skallgångskedja med 200 av dina män,
och närma dig honom?"
Jag bara skrattade. Han hade inte sett området.
En enorm djungel.
Som att leta efter en nål i en höstack, man kan inte lokalisera nånting.
Hur gör vi då? Vad är alternativet? Vilken är vägen ut?
MISSTÄNKTA ELEFANTJÄGARE
"Vi skapar ett rivaliserande gäng som ska hjälpa oss
att ge oss information om Veerappan."
Så att de kan agera och få fast honom.
Några beslagtagna polisvapen gavs till rivaliserande gäng.
Varför? Om det krävs, dödar ni Veerappan och rapporterar till oss.
Är inte det ett brott?
Till 100 procent. Det är ett brott.
Och det är definitivt olagligt.
Men hur ska man få bort en stor tagg från benet,
utan att använda en liten tagg?
Vi mördar bara när vi inte har nåt val.
De hade ekonomiskt stöd.
Myndigheternas stöd. Muskler.
Vi hade bara ett vapen.
Alla dödades av Veerappan.
Och deras kroppar slängdes i floden Kaveri.
Inget hittades.
Väldigt turbulent tid.
Den tiden var väldigt turbulent.
Om man gick in i nåt av dessa områden, var det som att gå in i en dödsfälla.
Skogsministeriet bad hela tiden
polisen om hjälp.
"Om ni inte hjälper oss, blir situationen utom kontroll."
Men polisen agerade inte.
Det kändes som att hela MM Hills-området
var Veerappans privata jaktmark.
Sandelträ har alltid varit statens egendom.
SANDELTRÄOLJEFABRIK
Den skarpa doften och de dyrbara oljorna
är efterfrågade världen över.
Ganska slumpartat växte dessa värdefulla träd
i överflöd i MM Hills djungler
och passande nog gick Veerappan
från att vara elefanttjuvskytt till sandelträsmugglare.
Gänget kände till vartenda hörn av skogen,
och vilka kullar som hade sandelträ.
Många bybor kallades in och skickades till skogen.
Vissa dagar var det 100 personer där, och vissa dagar 300.
VEERAPPANS GÄNG
Ett mullrande ljud hördes från hela området.
När fordonen kom och lastades,
sa jag till föraren:
"Oavsett om det är polisen eller skogsministeriet,
om de vinkar in fordonet, sakta in, men stanna inte,
och om de står i vägen, kör bara över dem med lastbilen.
Om de ändå följer efter oss, har vi vapen, så vi löser det."
Efter det, fyra lakh, fem lakh, sex lakh,
lite i taget kom det fler laster.
Vi fick nya kläder.
De började till och med använda parfym,
efter att pengarna började komma in.
Om chefen hade velat det, kunde han ha köpt lastbilar.
Bussar. Helikoptrar. Han kunde ha samlat på sig mycket rikedom.
Ju mer han smugglade, desto mer växte hans berömdhet.
Han kallades "Skogskungen",
"Skogskungen Veerappan" och "Kungen av sandelträ".
Folk kallade honom det.
Har detta hänt tidigare i Tamil Nadu?
Inget liknade har hänt tidigare.
Han var verkligen en skogskung.
Han umgicks med medlemmar från alla kast,
utan att diskriminera.
Hans gäng hade medlemmar från varje kast. Jag var den yngsta.
VEERAPPANS GÄNG
Så många män, så mycket mat,
det hade tagit formen av en by.
Människor bodde i vartenda hörn.
Vaktposter med gevär överallt.
Med Veerappan i mitten,
kom byns problem till Veerappan.
Fall som försenades i domstol
togs till Veerappan för rättvisa.
När han hade en gäst
var det första han frågade: "Har du ätit?"
Han gick utan mat i många dagar som barn.
"Vad ska man göra med alla pengar?
Vi borde ge dem till de behövande.
De fattiga förblir fattiga, och de rika vill förbli rika.
Det gör mig verkligen ledsen." Så sa han.
Människorna som bodde i bergen
såg alla Veerappan som en "skogsängel".
De kom och kysste hans hand. Både män och kvinnor kramade honom hårt.
Så här snurrade han sin mustasch.
Han snurrade mustaschen och log så här.
Han snurrade jämt mustaschen.
Han var alltid tvungen att ha en stor mustasch,
för om man är en stor markägare i byn
ska man ha en stor mustasch.
Det är en av symbolerna för auktoritet, styrka och betydelsefullhet.
Mustaschen blev en del av hans person.
Varför lydde folket honom?
Var det på grund av hans vapen, eller hans ord?
Det var på grund av hans integritet.
Han höll alltid sitt ord.
Han gav mig alltid hopp
om att vi en dag skulle leva ett vanligt liv i det här samhället.
Han berättade för mig: "Jag har lokaliserat mark i Assam.
Jag åkte dit och kollade hela egendomen och åkte tillbaka.
Om jag säljer resterande sandelträd, tjänar vi ihop lite pengar åt oss.
Vi kan bo gömda där.
När vi har sålt dessa laster med sandelträ, flyttar vi ut."
Så under sex månader höggs sandelträd.
Och skogarna blev i stort sett utan sandelträd.
Man hittar alla andra träd i skogen.
Men inte sandelträd.
För första gången började skogsministeriet
få stöd av polisen.
Vi förberedde oss länge.
Mer än två månader.
För vi fick bara en chans.
"Vi ska beslagta allt sandelträ."
Han ansåg att hans bröllop skulle förbli en hemlighet.
Jag kunde inte märka nån direkt lycka hos honom.
Nånting störde honom.
Precis när äktenskapsbandet knöts,
bröt skottlossningen ut i skogen.
När vi kom hem kom en kille springande från Palar och sa:
"Farbror, Karnataka och Tamil Nadu-polisen attackerade.
Vi kunde inte göra så mycket.
De har tagit allt vårt trä och bränt våra lastbilar."
Tillslaget var högst koordinerat,
myndigheterna beslagtog 65 ton sandelträ.
Än idag
är det det största beslaget av sandelträ i världshistorien.
Veerappans affärsimperium,
vilket långsamt hade börjat ta form och blomstra, föll samman.
Tillhör skogen endast dem? Tillhör den inte oss också?
Om de hade skapat jobb åt byborna,
varför gjorde de så här?
"Gör en barnsäng av sandelträ till chefsministern.
Hur fick du det där virket?
När du gör det, är det inte fel?
Men när jag gör det för att försörja mig, hur kan du säga att det är fel?"
Det brukade han fråga.
"Döda alla skogsarbetare och polismän som kommer i min väg."
"Ska jag komma?
Låt mig komma, så får ni se hur många jag dödar."
Skogsstråtrövaren och sandelträsmugglaren, Veerappan, har attackerat en polisjeep,
dödat fyra poliser, och allvarligt skadat ytterligare två.
Det var natt när de kom. Det var mörkt.
Jag var arg och ville skjuta så många som möjligt.
De försökte backa jeepen. Vi bara sköt…
Det var så mycket blod överallt. Poliserna bara skrek.
FOLK TRÄNGS FÖR ATT SE BILEN MED POLISENS KROPPAR
När jag hörde om händelsen,
blev jag chockad och mållös.
En bybo hade blivit så övermodig
att han tog sig an polisstyrkan själv.
Vi hade aldrig hört på maken.
Karnatakas regering tvingades att reagera.
BAKHÅLL KRÄVER NYA STRATEGIER
Staten satte omgående ihop en specialstyrka
för att få fast Veerappan.
Den blev känd som STF.
Jakten hade börjat.
Tjugofem poliser satt i den stora helikoptern.
Vi flög över Gopinatham.
Jag kunde se floden Kaveri.
Helikoptern flög så lågt att många elefanter sprang.
Bufflarna sprang.
Precis som i filmen Rambo.
Det var som ett krigsfält.
Män var utplacerade med maskingevär.
Och sandsäckar överallt.
Nej, jag var inte nervös.
Men jag tänkte att nåt väldigt allvarligt pågick.
KARNATAKAS SPECIALSTYRKA
Jag var känd för lite tuffhet.
Jag utredde väldigt sensationella mordfall i Bangalore City.
Jag sköt en ökänd buse i Bangalore Citys undre värld.
Jag berättar det eftersom jag skapade mig ett namn på avdelningen.
Jag var populär som polis.
Så jag kunde definitivt ta kål på Veerappan.
Vår tanke var
att finkamma skogen, och stöta på Veerappan
och skjuta eller ta fast honom.
Han hade ett gäng där.
Med några kvinnor, Muthulakshmi var också med i gänget.
Det var som en katt- och råttajakt.
Det var början.
Nyheten spred sig sakta överallt.
Under två-tre dagar sprang jag och gömde mig om jag såg polisen.
De gick till vartenda hus och ställde frågor om Veerappan.
Han tog med mig över floden
och vi tillbringade en vecka på berget.
Det var min första erfarenhet med honom i en skog.
I omkring två eller tre dagar,
var mina drömmar fyllda av elefanter som jagade oss.
Jag sa till honom: "Om du dör, dör jag också.
Om du hoppar från en klippa, är jag också redo att göra det."
Jag började se ljuset.
Jag hade lite hopp.
Jag tänkte att inom ett år eller så, skulle vi kunna ta Veerappan.
Det är Darwins teori om det naturliga urvalet.
Men vi visste inte hur svårt det skulle bli.
På sommaren fanns det inget vatten.
Inget vatten alls.
Vi slickade vattendropparna på gräset varje morgon.
På vintern var det oerhört kallt.
Dimman är som regn.
Vi var inte som militärer, utbildade för terrängen.
Vi var från Bangalore.
Så vi hade det så svårt i skogen.
En massa människor kom och provade lyckan.
En massa människor. De tänkte…
"Vad är ni för människor?
Har ni inte fångat Veerappan? Jag kommer den dagen.
Jag stannar en vecka, och så tar vi Veerappan."
De kom,
slog läger,
bytte kläder,
ändrade sin stil,
och misslyckades med att komma nära Veerappan.
KOMMER VEERAPPAN ATT FÖRBLI SVÅRFÅNGAD?
För att fånga en brottsling, finns det två metoder.
Antingen jagar man honom. Hittar honom och åker dit.
Den andra metoden är att få honom att överlämna sig.
Hur gör man det? Då måste man agera psykologiskt.
I det sammanhanget måste jag ta namnet
på skogstjänstemannen, Srinivas.
SKOGSTJÄNSTEMAN I KARNATAKA
Srinivas var en person som var väldigt intresserad av att förändra folk.
Som Ghandi.
Utan att slå nån, skulle han vilja förändra dem.
Han tänkte övertala honom att överlämna sig.
Att rehabilitera honom.
När vi påbörjade aggressiv patrullering i skogen,
byggde Srinivas upp en relation med gängmedlemmarnas närmaste.
Han öppnade sitt huvudkontor, sitt hem, sitt ställe i Gopinatham.
Varenda människa i Gopinatham älskade Srinivas.
De andra tjänstemännen la fram sina krav.
I gengäld bad de om vår hjälp för att ta Veerappan.
Men han hade en annan metod.
GOPINATHAM-INVÅNARE
Han städade templet och renoverade det.
Han byggde hus åt människor som inte hade ett.
Han försåg sjuka människor med medicin.
Han skjutsade gravida till sjukhus för att föda.
När jag var gravid, skjutsade han mig också.
Han var verkligen god.
Han är inte en god man.
Men han låtsades.
Han ville veta varför byborna behandlade Veerappan som en gud,
och han fick reda på varför.
"Veerappan är väldigt snäll och tillgiven mot alla.
Han löser bybornas problem.
Så om jag börjar göra det som Veerappan gör för dem."
Skulle byborna lita på Veerappan, eller mig, tjänstemannen?
Min man var så arg på Srinivas.
Folk fick en nära relation till Srinivas och sakta började information komma.
Srinivas fick fullt ansvar för STF.
35 KM FRÅN GOPINATHAMS LÄGER
Vi bodde vid foten av Bodhamalai i nästan en månad.
Det var höst.
"Om vi åker dit, kan ingen hitta oss.
Vi har matransoner. Vi måste inte åka nånstans."
När det gäller skogen,
för varje minut
fortsatte naturen att kommunicera med oss.
Jag kan höra den prata med mig nu.
Gängets uppmärksamhet på naturen innebar djurens bästa.
Gänget kunde hålla på med nåt helt annat,
men deras koncentration var ändå på skogens rörelser och ljud.
Direkt när fienden kom, varnades de.
Småfåglarna gjorde ljud. Småfåglarna såg polisen.
En flock av dem flög till min man och förde ljud.
Han sa: "Polisen är här, spring."
Tänk er hur jag kände.
"Varför kom du hit? Polisen är här, spring!" sa han.
Informationen var perfekt för Srinivas,
att Bodhamalai är en plats där han tar skydd.
I alla riktningar täcktes hela Bodhamalais radie på 25 km
av polisen från Tamil Nadu och Karnataka.
Men Srinivas gav väldigt strikta instruktioner till alla poliser:
"Om ni ser Veerappan, ska ni inte döda.
Skjut inte mot Veerappan."
Han sa det öppet.
"Veerappan, kom fram. Jag ska inte skjuta dig."
Jag hörde Srinivas ropa till min man.
Det var ett spänt ögonblick.
Jag var gravid också. Vad skulle jag göra?
Han sa: "Huka dig och gå.
Vi går norrut och flyr."
Och vi klättrade äntligen nerför Bodhamalai.
Min man sa plötsligt till mig: "Du borde överlämna dig.
I den här situationen, kan jag inte göra nåt med dig vid min sida.
Polisen skadar dig inte eftersom du är gravid."
I vilken månad var du?
Åttonde månaden.
Det var väldigt känslosamt…
VEERAPPAN UNDKOMMER POLISEN IGEN
På grund av Srinivas flydde Veerappan.
Hela STF leddes av polis.
Men han var skogstjänsteman.
Han gav instruktioner till polisen att inte skjuta.
Vi var så arga.
Vi kunde ha skjutit Veerappan där och då.
Många människor sa:
"Eftersom han bad mig att inte skjuta, gjorde jag det inte."
Försöker de inte att dölja sin inkompetens?
Lite starkt svar.
Men samtidigt
gjorde Srinivas så att omkring 20 gängmedlemmar överlämnade sig.
Överlämnade sig till Srinivas.
Alla bodde hos Srinivas i Gopinatham.
Srinivas sov med 20 stycken av dem, i det rummet.
Och det var med vilje.
Srinivas ville att de skulle få kontakt med de resterande tio killarna.
För att nå Veerappan. Srinivas måltavla var stor.
Jag låg på sjukhus i två månader.
Barnet föddes i tionde månaden.
Jag bodde hos min mamma
tills barnet var åtta månader.
En dag
närmade sig Srinivas vår bungalow och jag såg honom på avstånd.
Precis som min man brukade, höll Srinivas ett vapen.
Och våra män följde honom på rad.
Precis som de brukade gå bakom min man.
Senare när jag tänkte på det, kände jag mig ledsen.
Jag tänkte ut alla möjliga sätt för att få vara med min man.
Jag kunde inte leva utan honom.
Jag kunde inte leva utan att träffa honom.
Jag tyckte så mycket om honom,
och jag blev beroende av det.
Jag fick ett meddelande av min man
att lämna barnet hos mina föräldrar och komma till honom i skogen.
Jag kramade min flicka och pussade henne.
Jag hade tårar i ögonen.
Jag sa: "Mamma, ta hand om barnet ett tag.
Jag ska till honom nu."
Polisen letade inte efter mig.
De var rädda för att gänget skulle skjuta mot dem.
De letade inte efter mig förrän på morgonen.
Muthulakshmi flydde tillbaka till djungeln
och det skapade bara större missnöje,
vilket redan hade vuxit inom STF.
Srinivas agerande togs inte väl emot av några av poliserna i STF.
De tog inte lätt på hans filosofi om försoning.
Och det ledde till en viss grad av friktion.
För Srinivas var den enda personen som hade gjort det här framsteget.
Och andra fick inte ens fast en.
Fick inte ens en man att överlämna sig.
Hela Karnatakas polisavdelning var frustrerad.
För att ta ut sin frustration, satte de ihop historier om Srinivas.
Mari var Veerappans favoritsyster.
Srinivas tog emot henne,
och gav henne jobb som sköterska.
Mari började lita blint på Srinivas.
Mariyamma satt i hans jeep klockan sex-sju på kvällen.
Byborna såg det, våra poliser såg det.
Och de började skvallra.
Till och med polismän pratade öppet.
"Srinivas har en affär med Mariyamma."
Det gick rykten i byn.
Folk sa att Mari var tjänstemannens älskarinna.
Jag trodde inte att han var den sortens man som skulle göra så.
Man borde bara be för honom. Han var en väldigt ärlig man.
ANDLIG AUKTORITET
Nån som snackar mycket måste ha spridit ryktet.
I Kannada finns ett ord som är "gaalimath".
Det gick vidare. Överallt.
Gaalimath betyder
att X säger det till Y, Y säger det till Z och A.
A säger det till B, C, D och så vidare.
Det multipliceras i geometrisk progression.
-Det nådde definitivt Veerappan. -Ja.
Helt riktigt.
Han skrev direkt ett brev till Mariyamma.
"Hela världen känner till namnet Veerappan.
Jag är en världsfigur idag.
Jag regerar i skogen. Jag är djungelns lag.
Och vad fan gör du i byn?
Du har en affär med min fiende Srinivas."
"Om du verkligen är min syster,
döda honom genom att hälla het olja över honom.
Gör det om du är min syster, annars vill jag aldrig se dig igen."
Under tiden förhörde polisen Mari
för att hon hade kontakt med sin bror.
"Säg sanningen, annars ger vi dig elchocker."
De hotade henne.
Flickan blev rädd.
Flickan tappade allt hopp.
En ung pojke kom och sa: "Mariyamma har druckit gift."
Jag sa: "Jag pratade nyss med henne!"
"Nej, hon drack gift."
På andra sidan vägen fanns en brunn.
Hon gick dit och lutade sig mot brunnen.
Hon hade tårar i ögonen.
Då gick jag direkt till henne.
"Vem föreslog detta?
Varför gjorde du det?" frågade jag.
De tog henne till sjukhuset, men hon klarade sig inte.
Hon fördes tillbaka död, sen kom tjänstemannen.
De andra erbjöd sig att ta över och bära kroppen.
Han sa: "Kom inte nära mig.
Jag bär henne hela vägen till kyrkogården."
Jag minns det som idag, hur tjänstemannen grät vid begravningsplatsen.
Som om hon var hans anhörig.
Två dagar senare spred tidningarna nyheten om hennes död.
Min man kunde inte äta den dagen.
Han satt ensam och grät.
Han kände starkt att Srinivas var orsaken till systerns död.
Han var under enorm press
från kollegorna på skogsministeriet
runtom i landet som sa: "Ditt liv är i fara.
Låt poliserna sköta tillfångatagandet av Veerappan."
"Undergången närmar sig, ditt intellekt motarbetar dig."
Så vad gjorde han? Han hade en helt annan plan.
Han sa: "Sir, ge mig 15 dagar till."
Varför 15 dagar?
För att han väntade på Arjunan.
VEERAPPANS BROR
Srinivas tänkte utnyttja Arjunan
för att på nåt vis övertyga sin bror
att ge upp sitt brottsliga liv.
Arjunan litade på tjänstemannen.
"Snälla, överlämna dig. Vi kan inte leva i fred på grund av dig.
Maari är död.
Hela familjen påverkas.
Du kanske kan överlämna dig och förändra ditt liv till det bättre."
Min man sa:
"Okej, jag överlämnar mig.
Hämta tjänstemannen ensam och ge honom till mig."
Srinivas gick till fots från Gopinatham i sex kilometer.
Arjunan och tjänstemannen gick entusiastiskt framför oss.
Tjänstemannen halkade och föll.
Jag sa att det var ett dåligt tecken.
"Vi ska alla dö nån gång, nu går vi!"
Vad mer kunde jag säga?
Så jag följde med.
GOPINATHAM-INVÅNARE
Vi nådde ett vadställe.
Vattnet var ankeldjupt och vi behövde gå över en pöl.
Tjänstemannen satte upp fötterna på en trädrot.
Han försökte tvätta sina smutsiga fötter.
Tre skott.
Efter första skottet föll han.
DFO trodde att jag skulle ge mig efter allt han hade gjort mot mig.
Hur skulle jag kunna överlämna mig till den skurken?
Jag väntade så lång tid på den dagen.
Jag tog hans armar och skar av dem.
För att få medaljer och utmärkelser,
gjorde du allt det här för det?
Han var orsaken till min systers död.
Jag hällde bensin över kroppen
och brände honom.
Jag kunde inte komma över min ilska.
Då högg jag huvudet av honom.
Jag har behållit hans huvud som souvenir.
Vissa människor som jag har sett…
De kan inte förändras. Det kommer inte på fråga.
Vilka verktyg man än ger,
kan såna personligheter inte förändras.
Känslan man får är hemsk.
Man känner: "Vi förväntade oss det. Han lyssnade inte.
Vi förväntade oss det. Han lyssnade inte."
Alla säger så hela tiden.
De släppte av honom vid lägret.
Vi kvinnor gick dit, rörde vid hans fötter och grät.
Vi tyckte att en god man hade dött.
Är målet att förstöra? Det borde vara att skapa.
Varför förstöra ett sånt liv?
Det är inte värdigt en modig person. Oavsett vem det var.
De sa att huvudet var borta.
Hans ansikte var hans bästa egenskap.
Ögonen, leendet.
Det är den verkliga skönheten.
Vad fanns det att se när skönheten hade tagits bort?
Veerappan kanske kände att han behandlades felaktigt,
men varför svarar han med att göra ännu ett fel?
Varför? För man kan bara ta bort en tagg genom att använda en tagg.
Akka, därefter bröt helvetet ut.
Kunde det inte ha förhindrats?
Undertexter: Jonna Persson