Хто такий Віраппан?
Мій чоловік.
Що вам у ньому подобається найбільше?
Якщо хтось був йому вірний,
він був готовий навіть життям пожертвувати.
Але якщо хтось намагається зрадити його,
він без вагань уб'є його.
Таких подій ще не було
в історії сучасного світу.
Ніколи не було такого чоловіка, злочинця, як Віраппан.
Віраппан і члени його банди наразі вбили 119 осіб.
Попри десятирічні спроби двох штатів схопити цього жахливого злочинця,
він щоразу безкарно тікав.
Це питання турбує всю країну.
Ми докладаємо всіх зусиль, щоб упіймати лісового розбійника Віраппана.
Як він міг утримувати два штати заради викупу?
Це не було повстання, це не був тероризм.
Феномен Віраппана унікальний.
Він був дикою твариною в людській подобі.
Полювання на нього стало одним із найдовших,
найдорожчих полювань на людину в історії Індії.
«Ми маємо зловити Віраппана за будь-яку ціну»,— казали вони.
Ніби ви на це здатні! Пішли ви, вилупки.
Люди, які прийшли сюди ловити мене, не повернуться живими.
ПОЛЮВАННЯ НА ВІРАППАНА
ГЛАВА ПЕРША ЛІСОВИЙ КОРОЛЬ
1989 РІК
Тоді мало хто зустрічався з Віраппаном особисто.
Але новини про нього ширилися.
«Віраппан полює на слонів».
«Він також скоїв два вбивства».
«Отож лісники та поліція шукають його».
«Він може стрибати зі скелі на скелю».
«Його неможливо впіймати».
Якось банда стояла
в низині біля нашого будинку.
Коли він ходив, то завжди тримав свій пістолет отак.
Він ішов попереду з пістолетом,
а 15-20 із них ішли за ним рядком.
У них усіх були пістолети.
Це було гарне видовище.
Там росла висока альбіція, і я стояла за нею.
Я не повністю розкуталася.
Я бачила тільки його вуса.
Він сказав: «Мутху, ходи сюди».
У мене сироти пробігли спиною.
Я дивувалася, звідки цей чоловік знає моє ім'я.
І чому він хоче поговорити зі мною.
«Мутху, іди сюди. Маю дещо в тебе спитати».
«Я думаю одружитися з тобою. Що ти про це думаєш?»
Він сказав: «Якщо ти відмовиш мені,
я не подивлюся на іншу жінку в цьому житті.
Моє серце стане каменем».
Я віддала йому своє серце лише через це твердження.
МУТХУЛАКШМІ ДРУЖИНА ВІРАППАНА
Скільки вам було, коли це сталося?
Мені, певно, було років 14-15.
П'ятнадцять років.
А скільки було йому?
Йому було 39 років.
Я не думала, що моє життя піде у такому напрямку.
За Коллегалом лежать джунглі ММ Гіллс.
Глибокі ущелини, вкриті лісом гори,
незбагненні прірви існують там…
То були місця, куди не ступала нога людини.
І саме в таких місцях
існував найнебезпечніший злочинець Індії.
Це була моя перша спроба журналістського розслідування.
СУНААД СЛІДЧИЙ ЖУРНАЛІСТ
Я знайшов дорогу до Гопінатхама, рідного міста Віраппана.
Малий хутір на кордоні штатів Карнатака й Тамілнад.
Але ніхто не хотів говорити про Віраппана відкрито.
-Ви знаєте… -Я нічого про нього не знаю.
-Я просто не хочу говорити про нього. -Якщо знаєте, можете поділитися зі мною.
Ми нічого про нього не знаємо.
Там були безграмотність,
бідність,
голод,
і єдиний способі вибратися
полягав у тому, щоб скористатися
величезним лісовим багатством, що лежало навколо.
Для Віраппана так усе й почалося.
Щодо злочинності в лісах…
Злочинності в лісах?
Ніхто не міг рівнятися з Віраппаном.
Злочинність у лісах, проти дикої природи, Віраппан там лідирував.
Лідирував останні п'ять десятиліть, або й шість.
І на моє нещастя,
я був районним лісничим у тому лісі.
Б К СІНГХ РАЙОННИЙ ЛІСНИЧИЙ У КАРНАТАЦІ
На об'єднаній площі в 15 000 квадратних кілометрів
діяв Віраппан.
Чим він відрізнявся від інших браконьєрів?
Своїми переконаннями. Своєю мужністю. Своєю безстрашністю.
Дев'яносто дев'ять зі ста злочинців
не підійдуть близько до передніх ніг слона.
А от Віраппан міг підійти до слона дуже близько.
Віраппан був першим із Гопінатхама,
хто застрелив слона.
Він почав керувати бандами.
Він почав приносити гроші. Поступово він став лідером.
МАХАЛІНГАМ БАНДА ВІРАППАНА
ГОПІНАТХАМ
Спочатку ми діяли по місцю.
КАРНАТАКА-ТАМІЛНАД
Коли ми розрослися,
почали надходити гроші.
Слони заплатили за це життям.
У нас не було сумнівів щодо цього.
Він був таким упевненим, бо з дульнозарядною зброєю
не можна бути певним у пострілі.
Не можна бути цілком певним, що зробите постріл правильно.
Якщо постріл хороший, він його звалить.
Постріл у голову чи серце.
ВІРАППАН СИН КУСІ МУНІСАМІ
ВІК 35 РОКІВ, ГОПІНАТХАМ, КОЛЛЕГАЛА ТАЛУК
Він був запеклим злочинцем.
Він, мабуть, убив близько 1000 слонів.
І були часи, коли він сам визнавав,
що в лісі не було жодного слона з бивнями.
Він убив їх усіх.
І якщо десь є слон з бивнями, то тільки в утробі своєї матері.
Колись це мали спинити. Не можна було, щоб це тривало.
У ті дні голови департаментів казали мені:
«Пане Сінгх, чому б вам не стати ланцюгом із вашими людьми, двома сотнями людей,
і не оточити його?»
Я тільки сміявся. Вони не бачили ті землі.
Велетенські джунглі, кажу вам. Велетенські джунглі.
Шукаючи голку в копиці сіна, ви нічого не знайдете.
То який метод? Який варіант? Який вихід?
ПІДОЗРЮВАНІ БРАКОНЬЄРИ СЛОНІВ
«Створімо банду-конкурента, яка допоможе нам
здобути інформацію про Віраппана».
Щоб вони діяли й затримали його.
Деяку вилучену поліцією зброю передали конкуруючій банді.
Навіщо? Якщо знадобиться, ви вб'єте Віраппана й відзвітуєте нам.
Але хіба це не злочин?
На сто відсотків. Це явний злочин.
І це… Це незаконно. Точно незаконно.
Але як вийняти з ноги більшу колючку,
якщо не меншою колючкою?
Ми вбиваємо тільки тоді, коли в нас не лишається вибору.
Вони мають фінансову підтримку.
Підтримку влади. М'язи.
У нас є тільки пістолет.
Усі вони були вбиті Віраппаном.
А їхні тіла викинули в річку Кавері.
Нічого не знайшли.
Дуже неспокійний час.
Ті дні були дуже неспокійними.
Будь-хто, хто опинявся в цій зоні з кимось, потрапляв у смертельну пастку.
Управління лісами весь час
зверталося до поліції з проханням надати нам допомогу.
«Якщо не надасте допомогу, ситуація вийде з-під контролю».
Але поліція не діяла.
Здавалося, що вся зона ММ Гіллс
була приватним заповідником Віраппана.
Сандалові дерева завжди були власністю штату.
ФАБРИКА САНДАЛОВОЇ ОЛІЇ
П'янкий аромат і дорогоцінні олії
користуються величезним попитом у всьому світі.
Цілком випадково ці дорогоцінні дерева
росли у величезній кількості в джунглях ММ Гіллс,
і Віраппан дуже зручно
перетворився з браконьєра слонів на контрабандиста сандалового дерева.
Банда знала кожен сантиметр лісу,
на яких схилах росли сандалові дерева.
Багатьох селян кликали й відправляли в ліс.
Іноді там було 100 людей, іноді 300.
К М ГОВІНДАН БАНДА ВІРАППАНА
Над усією околицею стояв гуркіт.
Коли приїздить і навантажується транспорт,
я кажу водієві:
«Якщо бачиш представників поліції чи лісництва,
а вони вказують на транспортний засіб, пригальмуй, але не зупиняйся,
а якщо вони стоять на шляху, просто переїдь їх вантажівкою.
Якщо вони й далі нас переслідуватимуть, у нас є зброя, ми розберемося».
Потім чотири лакхи, п'ять лакхів, шість лакхів,
потрохи йшло більше вантажів.
У нас з'явився новий одяг.
Вони навіть почали користуватися парфумами,
оскільки гроші надходили.
Якби Бос захотів, він міг би купити вантажівки.
Автобуси. Гелікоптери. Він міг накопичити чимало багатств.
Що більше він займався контрабандою, то більше росла його слава.
Люди називали його Королем Лісу,
«Королем Лісу Віраппаном, Королем Контрабанди Сандалу».
Люди називали його цими іменами.
Чи були такі прецеденти в Тамілнаді?
Ні, нічого подібного тут раніше не відбувалося.
Він точно був Королем Лісу.
Він змішався з членами всіх каст і віросповідань
без дискримінації чи різниці.
У його банді були представники всіх каст. Я був із них наймолодшим.
АНБУРАДЖ БАНДА ВІРАППАНА
Так багато чоловіків, так багато їжі,
повстало село.
У кожному закутку стояли люди.
Скрізь вартові з гвинтівками.
З Віраппаном у центрі,
з проблемами села йшли до Віраппана.
Справи, які тяглися в суді,
приносили Віраппану на розгляд.
Якщо в нього були гості,
він першим ділом питав їх: «Ви їли?»
У дитинстві він немало днів провів без їжі.
«Нащо людині всі ці гроші?
Ми маємо дати їх нужденним.
Бідні лишаються бідними, а багаті хочуть лишатися багатими.
Мені через це дуже сумно», —казав він.
Люди, які жили на схилах,
усі вони вважали Віраппана «лісовим янголом».
Вони приходили й цілували йому руку. Чоловіки, жінки могли міцно його обійняти.
Ось так він підкручував вуса.
Він підкручував вуса й отак усміхався.
Він постійно підкручував вуса рукою.
У нього завжди були ці велетенські вуса,
тобто якщо ви великий землевласник у селі,
то відпускаєте велетенські вуса.
Це один із символів влади, сили чи важливості.
Вуса стали невід'ємною частиною його персони.
Чому люди підкорялися йому?
Це було через його пістолет чи через його слова?
Це було через його чесність.
Він був людиною слова.
Він завжди давав мені надію,
що одного дня ми житимемо нормальним життям у суспільстві.
Він казав мені: «Я знайшов землю в Ассамі.
Я пішов, перевірив маєток і повернувся.
Якщо продам залишки сандалового дерева, у нас будуть гроші на життя.
Ми можемо жити там потай.
Коли продамо ці вантажі сандалового дерева, — переїдемо».
За шість місяців сандалове дерево було вирубане.
І ліс був практично без нього.
Усі інші дерева можна було знайти в лісі.
Тільки сандалових дерев не знайдеш.
Уперше лісництво
почало отримувати якусь підтримку від поліції.
Ми витратили багато часу на підготовку.
Понад два місяці.
Бо в нас був один шанс і все.
«Ходімо за сандаловим деревом. Заберімо сандалове дерево».
Він вважав, що його весілля має залишитися в таємниці.
Я не могла відчути в ньому якогось величезного щастя.
Щось його турбувало.
Саме тоді, коли мені на шию
зав'язували весільну нитку, почалася перестрілка.
Ми саме прийшли додому, коли примчав хлопець від Палара й сказав:
«Дядьку, поліція Карнатаки й Тамілнаду напала на нас,
і ми мало що могли зробити.
Вони забрали все наше дерево й спалили наші вантажівки».
Рейд був добре скоординований,
влада вилучила колосальні 65 метричних тонн сандалу.
До сьогоднішнього дня
це найбільше вилучення сандалового дерева в історії світу.
Бізнес-імперія Віраппана,
яка поволі починала формуватися й процвітати, розсипалася.
Хіба ліс належить тільки їм? Хіба він не належить і нам?
Якби вони створили роботу для селян,
нащо б вони досі це робили?
«Ви робите ліжко з сандалового дерева для прем'єр-міністра.
Де ви взяли це дерево?
Коли ви так робите, усе законно.
Але коли це роблю я для життя, як ви можете казати, що це неправильно?
Таким було його запитання.
«Убити всіх лісників та полісменів, які стануть на нашому шляху.
Я маю іти?
Я прийду, і ви побачите, скількох людей я вб'ю».
Лісовий розбійник і контрабандист сандалового дерева Віраппан напав
на поліцейський джип, убивши чотирьох полісменів і серйозно поранивши ще двох.
Коли вони прибули, була ніч. Було темно.
Я був розлючений і хотів застрелити якомога більше людей.
Їхній джип спробував здати назад. Ми продовжували стріляти.
Усюди було багато крові. Поліцейські і далі кричали.
ЛЮДИ ЗІБРАЛИСЯ НАВКОЛО ФУРГОНУ, В ЯКОМУ БУЛИ ТІЛА ПОЛІЦЕЙСЬКИХ.
Коли я почув про цей випадок,
я був шокований. Був вражений.
Селянин настільки осмілів,
що готовий самотужки впоратися з силами поліції.
Ми ніколи про таке не чули.
ПОЛІЦІЯ ЗБРОЙНОГО РЕЗЕРВУ КАРНАТАКИ ШТАБ КІННОЇ ПОЛІЦІЇ
Уряд Карнатаки був змушений відреагувати.
ЗАСІДКА ВИМАГАЄ НОВИХ СТРАТЕГІЙ.
І штат дуже швидко створив спеціальну оперативну групу
для вилову Віраппана.
Її знали за назвою СОГ.
Полювання почалося.
1990 РІК
Двадцять п'ять офіцерів сіло у великий гелікоптер.
Ми перетнули Гопінатхам.
І я міг бачити річку Кавері.
Гелікоптер летів так низько, що багато слонів тікало.
Бізони тікали.
Як в англійському фільмі, англійському фільмі «Рембо».
Це ніби поле битви.
Чоловіки зі своїми встановленими гвинтівками.
І скрізь мішки з піском.
І ні, я не нервував.
Але я думав, що тут відбувається дещо дуже серйозне.
«ТИГР» АШОК КУМАР СПЕЦІАЛЬНА ОПЕРАТИВНА ГРУПА КАРНАТАКИ
Я був відомий своєю твердістю.
Я розслідував дуже сенсаційні вбивства в місті Бенгалуру.
Я застрелив одного сумнозвісного дона злочинного міста Бенгалуру.
Я кажу вам це, бо я мав певну славу в департаменті.
Як полісмен я був у центрі уваги.
Тож я однозначно зможу покінчити із цим хлопцем, Віраппаном.
Ми про це думали,
прочісуючи ліс, ми могли натрапити на Віраппана
і застрелити чи схопити його.
Він мав банду, там була група людей.
Там було кілька жінок, Мутхулакшмі теж була з бандою.
Ми ганялися, наче кіт за щуром.
Це був початок.
Поволі новина розповсюдилася скрізь.
Приблизно два-три дні я тікала й ховалася, якщо помічала поліцію.
Вони заходили до кожного дому й ставили запитання про Віраппана.
Він перевіз мене через річку,
і ми провели тиждень на схилі.
Тоді я вперше побувала з ним у лісі.
Десь два чи три дні
у моїх снах було повно слонів.
Я казала йому: «Якщо ти помреш, я теж помру.
Якщо ти вирішиш стрибнути зі скелі, я теж готова це зробити».
Я побачив промінчик світла.
З'явилася якась надія.
Я думав, що тепер упродовж року абощо ми зможемо впіймати Віраппана.
Це теорія Дарвіна, виживає найпристосованіший.
Але ми не знали труднощів операції.
Улітку взагалі немає води.
Узагалі немає води.
Ми злизували краплі води рано-вранці з трави.
А взимку дуже холодно.
Туман, більше схожий на дощ.
Розумієте, ми не були військовими, привченими до жорстокої місцевості.
Ми були з Бенгалуру.
Тому нам було складно в лісі.
Усі ці люди хотіли прийти й випробувати удачу.
Усі ці люди. Вони думали…
«Що ви за люди?
Ви не піймали Віраппана? Я приїду в такий-то день.
Пробуду тут тиждень, і Віраппан буде в нас».
Вони приїздили,
ставали табором,
перевдягалися,
змінювали свій стиль
і не були спроможні наблизитися до Віраппана.
ЧИ ЗАЛИШИТЬСЯ ВІРАППАН НЕДОСЯЖНИМ?
Є два способи зловити злочинця.
Або ви шукаєте його. Знаходите, де він, вистежуєте.
А інший спосіб — змусити його здатися.
Тоді як змусити його здатися? Тут треба діяти як психолог.
І у зв'язку з цим я маю згадати ім'я
старшого лісника Срініваса.
П СРІНІВАС ЛІСНИК КАРНАТАКИ
Срінівас був людиною, дуже зацікавленою в реформуванні людей.
Людиною на кшталт Ганді.
Не вдаривши людину, він хотів її виправити.
Він планував умовити його здатися.
Реабілітувати його.
Поки ми почали агресивне патрулювання в лісі,
Срінівас налагоджував стосунки з родичами й друзями членів банди.
Він відкрив свою штаб-квартиру, свій дім, своє місце в Гопінатхамі.
Кожен житель Гопінатхаму любив Срініваса.
Інші чиновники висували свої вимоги.
За це вони просили нашої допомоги, щоб зловити Віраппана.
Але в нього був інший метод.
СЕЛВІ ТА К МУНУСАМІ ЖИТЕЛІ ГОПІНАТХАМУ
Він очистив та відремонтував наш храм.
Він будував домівки для людей, у яких їх не було.
Він забезпечував ліками хворих.
Міг відвезти вагітну в лікарню під час пологів.
Коли я була вагітна, відвіз і мене.
Він був справді доброю людиною.
Він не добрий чоловік.
Він прикидався.
Він хотів знати, чому селяни ставляться до Віраппана, як до бога,
і він це дізнався.
«Віраппан дуже добрий і ласкавий з усіма.
«Він вирішує проблеми своїх односельців».
А якщо я почну робити те, що для них робить Віраппан…
Кому тоді довірятимуть селяни, Віраппану чи мені, ліснику?
Мій чоловік був розлючений через лісника Срініваса.
П. СРІНВАС - ВІРАППАН
Люди дуже зблизилися зі Срінівасом, й інформація потрохи надходила.
Срінівас став повноправно та одноосібно відповідати за СОГ.
БОДГАМАЛАЙ 35 КМ ВІД ТАБОРУ В ГОПІНАТХАМІ
Ми пробули біля підніжжя Бодгамалая майже місяць.
Була осінь.
«Якщо ми туди підемо, там нас ніхто не зможе знайти.
У нас є їжа. Нам не треба нікуди йти».
Коли йдеться про ліс,
щохвилини
стихія нам щось повідомляла.
Я і зараз чую, як природа зі мною говорить.
Увага банди до природи така ж, як у найкращих тварин.
Банда може бути залучена в щось цілком інше,
але їхня увага й далі буде зосереджена на рухах і звуках лісу.
Щойно ворог робить крок, про нього відомо.
Горобець галасує, так? Він побачив поліцію.
Щойно їх бачили, зграя птахів прилітала до мого чоловіка й галасувала.
Він казав: «Поліція тут, тікаємо».
Уявіть мої почуття.
«Нащо ти сюди прийшла? Тут поліція, тікай!»,— казав він.
Срінівас отримав точну інформацію,
що він знайшов прихисток десь біля Бодгамалаю.
З усіх боків в радіусі 25 км навколо Бодгамалая
охоплювала поліція Тамілнаду та Карнатаки.
Але Срінівас дав дуже чіткі інструкції всім полісменам:
«Якщо побачите Віраппана, його не можна вбивати.
Ви не маєте відкривати вогонь по Віраппану».
Він сказав це відкрито.
«Віраппане, виходь. Я не стрілятиму в тебе».
Я чула, як лісник Срінівас кликав мого чоловіка.
Це був напружений момент.
І я вагітна. Що я робитиму?
Він сказав: «Пригнися і йди.
Підемо на північ і зникнемо».
І нарешті ми спустилися з Бодгамалаю.
Раптом мій чоловік сказав мені: «Ти маєш піти й здатися.
У цій ситуації я не можу зробити нічого, якщо ти поруч.
Поліція тебе не зачепить, бо ти вагітна».
На якому місяці вагітності ви були?
Восьмий місяць.
Це був емоційний момент.
ФОТОФІНІШ ВТЕЧІ… ВІРАППАН ЗНОВУ ТІКАЄ ВІД ПОЛІЦІЇ
Через Срініваса Віраппан утік.
Від усієї СОГ на чолі з поліцією.
Але він лісник.
Він дав поліції інструкції не стріляти.
Ми були такі розлючені.
Ми могли застрелити Віраппана на місці.
Багато людей скаже:
«Оскільки він сказав мені не стріляти, я не стріляв».
Не думаєте, що вони намагаються приховати свою некомпетентність?
Маленька сильна відповідь.
Але водночас
Срінівас переконав здатися десь двадцятьох членів банди.
Здатися Срінівасу.
І всі вони лишилися вдома в Срініваса в Гопінатхамі.
Можете уявити цю кімнату, де Срінівас спить із ними двадцятьма?
І це було з певною метою.
Срінівас хотів, щоб вони з'єдналися з іншими десятьма хлопцями.
Щоб зловити Віраппана. У Срініваса була велика мета.
1991 РІК
Я була в лікарні два місяці.
Дитина народилася на десятому місяці.
Я лишилася в домі моєї матері,
доки дитині не виповнилося вісім місяців.
Одного дня
лісник Срінівас наблизився до бунгало, і я побачила його здалеку.
Лісник тримав зброю так само, як її тримав мій чоловік.
А за ним ішли рядком наші хлопці.
Так само, як вони ходили за моїм чоловіком.
Потім я про це подумала, і мені стало дуже погано.
Я думала про те, як мені бути з моїм чоловіком.
Я не можу жити без нього.
Я не могла жити, не бачачи його.
Я дуже сильно його любила
і стала цим одержима.
Я отримала повідомлення від чоловіка:
залишити дитину з моїми батьками й приєднатися до нього в лісі.
Я пригорнула дитину й поцілувала її.
У мене в очах стояли сльози.
Я сказала: «Мамо, будь ласка, подбай про мою дитину певний час.
Зараз я іду до нього».
Поліція мене не шукала.
Вони боялися, що банда їх застрелить.
Вони не шукали мене до ранку.
Мутхулакшмі знову втекла в джунглі,
і це лише посилило подальше невдоволення,
яке вже зростало в рядах СОГ.
Дії Срініваса не подобалися деяким офіцерам СОГ.
Вони не сприйняли його філософію примирення.
І це призвело до певного тертя.
Бо Срінівас був єдиною людиною, яка досягла такого прогресу.
А інші не зловили нікого.
Не змусили жодного хлопця здатися.
Увесь поліцейський відділ Карнатаки був розчарований.
І щоб дати вихід своєму розчаруванню, вони вигадували історії про Срініваса.
Марі була улюбленою сестрою Віраппана.
Срінівас прийняв її,
дав їй посаду медсестри.
І Марі почала безмежно довіряти Срінівасу.
Він змушував Маріямму сідати у свій джип десь о шостій-сьомій годині вечора.
На це дивилися селяни й наші люди з поліції.
І вони почали пліткувати.
І навіть констеблі говорили відкрито.
«У Срініваса роман із Маріяммою».
У селі ходили чутки.
Люди навіть казали, що Марі — коханка лісника.
Я не вірила, що він такий чоловік, щоб вчинити щось подібне.
За нього можна тільки молитися. Він був дуже чесним чоловіком.
АММАСІ ДУХОВНИЙ ЛІДЕР
Хтось надто балакучий мав розпускати ті чутки.
У Каннаді є слово «гааліматх».
Воно поширене. Скрізь.
Гааліматх означає…
В щось каже Б, Б каже це А, а А каже Я.
Я каже Є, Ю, Ї і так далі.
Це росте в геометричній прогресії.
-Це точно долетіло до Віраппана. -Сто відсотків.
Абсолютно точно.
Він написав листа Маріяммі особисто.
«Весь світ знає ім'я Віраппана.
Я тепер фігура світового значення.
Я керую лісом. Я — закон джунглів.
І якого біса ти робиш у селі?
У тебе роман із моїм ворогом Срінівасом.
Якщо ти дійсно моя сестра,
вилий на нього гарячу олію і вбий.
Зроби це, якщо ти моя сестра. Якщо ні, ніколи не трапляйся мені на очі».
Тим часом поліція розпитувала Марі,
бо вона зв'язок зі своїм братом.
«Ти не скажеш правди, поки ми не вдаримо тебе струмом».
Вони їй погрожували.
Дівчина злякалася.
Дівчина втратила надію.
Молодий хлопець прийшов до мене і сказав: «Маріямма випила отруту.
Я щойно говорив із нею!», сказав я.
«Ні, вона випила отруту».
Через дорогу була криниця.
Вона підійшла й притулилася до криниці.
У її очах стояли сльози.
Тоді я підійшов прямо до неї.
«Хто тобі це порадив?
Нащо ти це зробила?» Я запитав, вона заплакала.
Вони відвезли її в лікарню, але вона не вижила.
Привезли її тіло, потім прийшов лісник.
Інші запропонували йому нести тіло.
Він сказав: «Не підходьте до мене.
Я нестиму її всю дорогу до кладовища».
Досі пам'ятаю, як лісник плакав на похороні.
Ніби вона була йому рідною.
Новина про її смерть з'явилася в газетах за два дні.
Того дня мій чоловік не міг їсти.
Він сидів сам і плакав.
Він добре знав, що цей лісник Срінівас винен у смерті його сестри.
Бачите, на нього був величезний тиск
з боку колег з департаменту з лісів
всього штату: «Твоє життя в небезпеці.
Залиш захоплення Віраппана поліцейським.
Із наближенням загибелі ваш розум працює проти вас».
То що він зробив? У нього був зовсім інший план.
Він каже: «Пане, дайте мені ще 15 днів».
Нащо ці 15 днів?
Бо він чекав приходу Арджунана.
АРДЖУНАН БРАТ ВІРАППАНА
Срінівас планував використати Арджунана,
щоб якось переконати його брата
перестати жити злочинним життям.
Арджунан вірив ліснику.
«Будь ласка, здайся. Через тебе ми не можемо жити в мирі.
Бачиш, Маарі померла.
Страждала вся сім'я.
Може, ти можеш здатися і змінити своє життя на краще».
Мій чоловік сказав:
«Добре, я здамся.
Іди й приведи лісника і віддай його мені».
З Гопінатхама Срінівас пішов пішки, пройшов шість кілометрів.
Арджунан і лісник з ентузіазмом ішли перед нами.
Коли ми вирушали, лісник Срінівас послизнувся і впав.
Я сказав йому, що це поганий знак.
«Усі ми колись помремо, ходімо!»
Що ще я міг йому сказати?
Тож я пішов із ним.
Т Б ПЕРУМАЛЬ МЕШКАНЕЦЬ ГОПІНАТХАМУ
Ми дісталися водної переправи.
Води було по щиколотку, і ми мали перейти через калюжу.
Лісник поставив свою ногу в капці на корінь дерева.
Він намагався помити ноги, бо вони забруднилися.
Три постріли.
Перший постріл, бах, і він упав.
Той лісничий думав, що я здамся, після всього, що він мені заподіяв.
Як я здамся цьому негіднику?
Я давно чекав цього дня.
В взяв його руки та відтяв.
Щоб отримати медалі й нагороди,
що найстрашніше ви зробили?
Через нього померла моя сестра.
Я облив його тіло бензином
і спалив.
Та все одно я не міг позбутися люті.
Тоді я відрізав йому голову.
Я зберіг його голову як сувенір.
Я бачив людей, які…
Їх узагалі не можна реформувати. Питання про реформування не стоїть.
Які б можливості ви не надали,
такі характери неможливо змінити.
Відчуття були жахливі.
Відчуття: «Ми очікували на це. Він нас не послухав.
Ми очікували цього. Він нас не послухав».
Весь час хтось скрушно хитав головою і казав це.
Вони викинули його в таборі.
Ми, жінки, підходили, торкалися його ніг і плакали.
Ми відчували, що померла хороша людина.
Хіба нищення — це мета? Метою має бути творення.
Нащо нищити таке життя?
Це не означає стати сміливою людиною. Хто б це не був.
Вони сказали, що голова зникла.
Обличчя було його найкращою рисою.
Очі, усмішка.
Це справжня краса.
На що дивитися, коли красу забрали?
Віраппан, мабуть, вважав, що його скривдили,
але чому він завжди відповідав іншим злочином?
Чому? Бо колючку можна вийняти тільки іншою колючкою.
Сестро, ситуація вийшла з-під контролю.
Невже це не можна було зупинити?
Переклад субтитрів: Альбіна Саженюк