Veerappan často říkával: „Jsem tu od dětství.
Tyto lesy mě nikdy nezradí.
Mohu tu žít až do posledního dechu.
Znám tu každý strom, kámen, ptáka i s jeho předky!“
ANBURAJ ČLEN VEERAPPANOVA GANGU
Cítil se spirituálně propojený s lesem.
Dobrých 30 let mu byl domovem.
S ohledem na veškeré pohodlí.
Ale nebyla to jeho volba.
Donutily ho k tomu okolnosti.
„Vrátím se do své vesnice
a budu se svými lidmi, dokud nezemřu.“
Když jsme byli spolu, vždy mluvil o svých hlubokých tužbách.
Dokonce prosil vládu:
„Až vyjdu z vězení, nechte mě alespoň posledních
pět let života žít v mé vesnici.“
Přijme vláda podmínky naší kapitulace?
Budu to sledovat odsud.
DUBEN 1998
Maximálně se snažil o návrat do své domoviny.
Zcela jistě by se vzdal a Rajkumar by nebyl unesen.
Jeho příběh by skončil jinak, než jak se stalo.
Místo toho je konec dle mého názoru naplněn záhadami a zradou.
VEERAPPAN: NEKONEČNÝ HON
ČTVRTÁ KAPITOLA: CESTA VEN
Když Rajkumara pustili,
přišel ke mně domů inspektor z jednotky SPF Tamil Nadu.
Řekl: „Vy jste mi vše zatajila.“
Zeptala jsem se: „Co tím myslíte, pane?“
Okamžitě řekl: „Navštívila jste manžela, aniž byste nám to řekla.“
Co jsem jim asi měla říct?
„Kdybych vám to řekla, nepustili byste mě za ním. Tak jsem mlčela.“
MUTHULAKSHMI VEERAPPANOVA MANŽELKA
Policie věděla o každém mém pohybu.
Nikoho jsem neznala. S nikým jsem nemohla mluvit.
Nemohla jsem mluvit ani s vlastní rodinou.
Můj manžel byl v lese a já byla sama.
Tehdy mi poslal kazetu
s rozhodnutím, že se se mnou a dcerami sejde.
Hovoří tvůj drahý manžel.
Toužím se vidět se svou dcerou.
A moc chci vidět tebe.
Při nahrávání mám pocit, že bych mohl mluvit věčně.
Tak moc mi chybíš.
Je to tak těžké.
Co si mám počít?
„Pokud budu schopná proklouznout policii,
dám ti vědět.“
To jsem mu řekla.
A co bylo potom?
Poté mě převezli do Kójamputtúru.
V jedenáct hodin v noci mě odvezli do dvoupatrové budovy.
„Matka s dcerou zůstanou tady.
Nesmí vědět, kdo jste.
Řekněte jim, že váš manžel je v Dubaji.
Představte se jiným jménem. Neříkejte jim, že jste Muthulakshmi.“
Dcera Priya se se mnou pomalu začala přátelit.
Nikdy mě v patře nenechali samotnou.
Pořád mi říkali, ať jdu dolů a jsem s nimi.
Sblížila se s mými dcerami.
Pořád se mě ptala na manžela.
Pak už jsem to nedokázala dál skrývat.
Zeptala jsem se jí: „Když ti to řeknu, slíbíš mi, že to nikomu neprozradíš?“
Řekla: „Nikomu, řekni mi pravdu.“
Řekla jsem jí: „Jsem Veerappanova manželka.“
Začala mi vyprávět, jak moc ho má ráda.
A pak řekla:
„Dovol mi se s ním alespoň jednou setkat.“
Tato dívka z Kójamputtúru
byla velmi otevřená a v jistém smyslu talentovaná.
Statečné děvče, které ovládá situaci.
Byla mou informátorkou.
KANNAN STF TAMIL NADU
Byl jsem tam pět let.
Veerappan v tamilštině říkával:
„I kdybych zemřel, ti parchanti nesmí najít mé tělo.
Ať si při jeho hledání ušoupou nohy.“
Chytit ho v lese bylo velice obtížné.
Používali jsme vrtulníky, termovizi.
Všechnu dostupnou technologii.
Bez výsledku.
Nevěděli jsme, kde je a co dělá.
Většina pátrání probíhala v terénu, kde Veerappan nebyl.
Ale mysleli jsme, že tam je, tak jsme pátrali.
Byl to marný boj.
Řekl jsem: „Něco nám uniká.
Takhle se nedá pátrat.
Chytit ho v lese
je nemožné.
Musíme ho vylákat ven.“
Měli jsme informace,
že Veerappan zoufale hledá svou manželku,
a chce se setkat s dcerami.
Svou druhou dceru nikdy neviděl.
Ta dívka dostala krycí jméno „Dívka z Kójamputtúru“.
Předem jsme ji instruovali, co má Muthulakshmi říct.
„Můžeme se s ním sejít na našem pozemku,
který máme v Kothagiri.
Je to ideální místo pro setkání.“
Šla jsem tam s dcerami a Priyou.
Nachystaly chléb a omáčku s kuřetem.
Řekla: „Nikdo neví,
jestli tvůj manžel přijde.“
Řekla jsem, že to zařídím.
Veerappan byl podle plánu na cestě do Kothagiri.
V lese byli odstřelovači.
Kolem chýší jsme rozmístili výbušniny.
Vše bylo připraveno.
Určité věci Priyu velice zajímaly
a pořád dokola se mě na ně ptala.
Skutečnost, že mě opakovaně brala do lesa…
Když jsem se zamyslela nad vším, co dělala,
došlo mi to.
„Něco je špatně.
Už bych tu neměla být.“
Rozhodla jsem se, že odjedu.
Muthulakshmi poznala, že se něco chystá.
Veerappan došel 20 kilometrů od místa setkání,
ale pak se vrátil.
Kdyby na ten pozemek vstoupil, zastřelili by ho.
Myslíte, že bylo správné do toho zatáhnout rodinu?
Bezpečnost rodiny byla zaručena.
Navíc rodina nebyla kvůli Veerappanovi nijak zneužita.
Oni se sejít chtěli.
A my to zařídili s ohledem na náš cíl. Nic víc.
Ale polapení tohoto psance je můj problém.
Zjistili jsme, že vylákat Veerappana z lesa je možné.
Šlo o zbrusu novou jednotku STF,
kterou jsem předtím neviděl.
Byla velmi dravá.
S dokonalou taktikou.
Již se utratilo mnoho rupií ze státních prostředků.
Až příliš mnoho policistů zemřelo.
Mnoho policistů…
SUNAAD INVESTIGATIVNÍ NOVINÁŘ
…tohoto muže stále pronásledovalo.
Přineste to…
Bez mikrofonu, děkuji…
Něco zvláštního, pane?
- Nic… - Pane?
- Kolik, pane… Pane? - Ne, nemůžeme…
Pane, kolik dnů…
- Ne, podrobnosti nemáme… - Veerappan.
Kolik dnů, pane?
Nesmíme prozradit podrobnosti.
Je to věc taktického zájmu.
Takže nebudeme sdílet…
Pak do vedení jednotky STF nastoupil pan Vijay Kumar.
Šlo o velice schopného vojáka.
Byl členem Zvláštní ochranné skupiny,
která zajišťovala bezpečí předsedy vlády.
Tak skromný a neegoistický člověk.
K ARKESH STF KARNATAKA
Byl to naprostý profesionál.
Když se Vijay Kumar ujal velení,
s pomocí vlády bylo zajištěno mnoho dobročinných aktivit.
Pořádali zdravotnické tábory.
Škody, které jednotka STF svými zvěrstvy ve vesnicích napáchala,
byly drasticky sníženy.
Nebyli zatýkáni žádní vesničané.
Ve vesnicích jsme rozmístili mnoho informátorů
a chránili jejich identitu.
Pan Vijay Kumar prováděl své operace na základě mých informací.
Strategií bylo proniknout do gangu takovým způsobem,
abych ho byl schopen dostat z lesa.
Objevili jsme tři, čtyři osoby z různých vesnic,
které byly s Veerappanem v kontaktu.
O zatajení mé identity a skrytí mé tváře
vás žádám jen proto, že jde o informace, které dva státy
velice dlouho držely jako tajemství.
Jak bych je mohl otevřeně sdělit veřejnosti?
MÍSTNÍ OBCHODNÍK
Byl jsem obchodníkem poblíž hranic Tamil Nadu a Karnataky.
Nikdo z mých přátel a rodiny o mém setkání s králem džungle, Veerappanem, nevěděl.
Tři měsíce jsem opatrně provozoval svou činnost.
Asi čtyřikrát nebo pětkrát jsem jim dovezl sušené mléko, jablka,
hroznové víno, datle, sladkosti, cokoliv chtěli.
A oni mi za to zaplatili.
To bylo vše.
Žádné jiné vztahy v tom nebyly.
Ale já věděl, že je něco špatně.
Gang používal pár vesničanů na dodávky jídla a dalších věcí.
Později jsem se dozvěděl,
že je tamilnadská policie všechny pochytala.
Věděl jsem, že policie stahuje smyčku.
Měl jsem roční dceru.
Kdykoliv jsem na ni pohlédl, tělo se mi panicky roztřáslo.
Kdyby mě zatkla karnatacká policie, zabili by mě.
Ale kdyby to byla ta tamilnadská, přežil bych.
Zavřeli by mě na pět až deset let do vězení.
Byly to příšerné časy.
A tak jsem se rozhodl ušetřit si pozdější potíže a přiznal jsem se.
Tenkrát jsem policejního náčelníka Vijaye Kumara viděl prvně osobně.
„Udělal jsem velkou chybu.
Setkal jsem se s Veerappanem, pane.“
Vijay Kumar mi řekl, abych byl v klidu a choval se jako obvykle.
„Nikdo vám neublíží.
Na mě si tu nikdo netroufne.
Jsem velitel jednotek STF obou států, ne?“
SPECIÁLNÍ JEDNOTKA ERODE
„Dělej přesně to, co říká.
My už ti problémy dělat nebudeme.
Jen potřebujeme znát
jeho potřeby a jak je můžeme uspokojit.“
Požádal mě, abych odvážně zamířil do lesa.
Král lesa, Veerappan, seděl naproti mně.
Pročesával si knír.
Obličej jako starý divoký lev, sepjaté ruce.
„Potřebujeme někoho důležitého.
Kolathura Maniho.
Setkáš se s ním a přivedeš ho sem. K dosažení mých cílů je to nutné.“
Bratře, tady Veerappan.
Musíme se co nejdřív sejít.
Máme o čem diskutovat.
Jsme tu jen tři. Chybí nám lidé.
Démoni nás bedlivě pozorují.
Těším se, až se setkáme a promluvíme si o tom.
Díky moc, bratře. Nashle.
Jen jsem jel zjistit, o co jde. Musel jsem.
KOLATHUR MANI TAMILSKÝ STÁTNÍK
Měl jsem pro něj slabost.
Když jsme s Manim přijeli, Veerappan ho pevně objal.
Neřekli to otevřeně, ale dlouho už policii odolávat nemohli.
Řekli: „Neustále nás pronásledují
a my neustále utíkáme, policie je všude, kam se hneme.“
Zhoršil se mu zrak.
Myslel, že je to následkem barvy na vlasy, kterou používal.
Chtěl podstoupit operaci očí.
Řekl jsem mu, že dostat sem lékaře není možné.
Že bude muset vyjít ven.
Lékařským zákrokům dostatečně nerozuměl.
Řekl: „Jen mi z očí vyndají nějaké kousíčky, ne?“
Tenkrát mi řekl, že chce jet do Ílamu.
Řekl jsem: „To bude těžké.
Ven se jen tak nedostaneš, všude je policie.“
Chtěl jsem ho uklidnit.
Pak to přestal řešit.
Zavolal mi o pár dnů později.
„Prosím, bratře, udělej něco.“
Věděli o tom plánu ostatní?
Nevím, ty informace se mohly dostat ven.
Okamžitě jsem ty informace předal policii.
Mezi těmito dvěma skupinami jsem si přišel jak mezi dvěma mlýnskými kameny.
Řekl jsem Vijayovi Kumarovi: „Veerappan
je jako dítě. Nezabijte ho omylem.“
Odpověděl: „Na to on má talent.
Dokáže věci zařídit tím, že lidem,
které potká, ukáže svou dětskou stránku.“
Řekli mi, ať ho kvůli tomu nepodceňuji.
Třesoucím se hlasem jsem řekl: „Bojím se, pane.“
„Není se čeho bát. Vše jde podle plánu.
Nemusíte se obávat. Obkličujeme ho.“
Neměl žádné slabiny.
Nikdy nepil alkohol.
Neběhal za ženami.
Byl pobožný. Věřil v astrologii.
A řídil se instinktem.
V životě viděl spousty krve.
Nebyl to zbabělec a ničeho se nebál.
Kdyby zůstal v lese, byl by neporazitelný.
Strategie znamená poznat něčí slabiny.
Měl 70% šedý zákal, v noci neviděl na cestu.
To ho tížilo nejvíc.
Pak také potřeboval sehnat více zbraní.
Hledal kvůli tomu dodavatele.
A to byl začátek konce.
Zprostředkovatel většinou přišel po dvou, třech dnech a setkal se se mnou.
Jednou z nejdůležitějších informací, které poskytl,
byla ta o pašerákovi zbraní,
který měl v konkrétní den dodat Veerappanovi zbraně.
Toho pašeráka jsme zadrželi
a přesvědčili ho, aby přešel na naši stranu.
Řekli jsme mu, aby ty zbraně Veerappanovi
předal přes prostředníka, jak bylo naplánováno.
Ale řekněme, že ty zbraně jsou od Tygrů osvobození tamilského Ílamu ze Srí Lanky.
A dodával je člověk jménem Mugilan.
Kdo byl Mugilan?
Jednotka STF podnikala doposud nejradikálnější manévr.
Vymyslela postavu,
která bude komunikovat s Veerappanem.
Tento Mugilan bude dokonalým protějškem pro všechna Veerappanova přání a tužby.
A Veerappanova jediná možnost, jak si zachránit život.
Vystupoval jsem jako Mugilan.
Proč by věřil někomu neznámému?
Nikdy ho neviděl.
To jsem měl za úkol.
Mugilan měl vazby na Tamily na Srí Lance.
Především na Tamilský Ílam.
Pašerák zbraní Veerappana informoval, že mám moc.
A že to já sjednávám schůzky s Prabhakaranem.
„Vyřeší i vaše problémy s očima.“
A požádal Veerappana, aby Mugilana kontaktoval přímo.
Pak byl pašerák zatčen za výtržnosti a patřičným způsobem zaevidován.
Byl jsem s ním v kontaktu tři, čtyři měsíce.
Zajišťoval jsem logistiku, včetně zbraní a všeho.
Všechny zbraně byly označeny LTTE.
Vše bylo od Tamilských tygrů, včetně nábojů.
Byl poctěn, že dostal zbraně od toho a toho.
Zbraně jsme mu také opravovali.
Byl přesvědčen, že jsem byl opravdovým zástupcem Tamilského Ílamu.
Pak nám řekl o svém plánu navštívit Srí Lanku.
Chtěl podstoupit operaci očí.
Nabídl jsem mu také setkání s vůdcem Tamilského Ílamu,
o které se dlouho snažil.
Prabhakaran také zformoval organizaci o 12 členech.
Ta se rozrostla a stala se z ní LTTE.
A nyní vládnou části Srí Lanky.
O to musíme tvrdě usilovat.
Naše úsilí bude úměrně odměněno.
Takže jste Veerappana obelstili?
Obelstili jste ho?
Jinak to nešlo.
On nás obelstíval 20 let.
Byli jsme rozhodnuti dostat se pryč.
Všechno k tomu směřovalo.
Myslel si, že když odjedeme na Srí Lanku, nikdo nám nebude moci nic udělat.
Budeme moci žít jako rodina. A Prabhakaran se o nás postará.
Informace se dostaly k Prabhakaranovi
a on odpověděl?
Tak mi to manžel řekl.
Prabhakaran manželovi vyřídil, že:
„Měl by být na bezpečném místě. Za ty roky si už vytrpěl dost.
Nevyužívejme ho k našim sporům.
Pokud sem přijede, necháme ho být.
Ať s rodinou žije v jiném městě.“
Takové informace manžel obdržel.
Takhle šťastného jsem ho za těch šest, sedm
setkání nikdy neviděl.
Měl svůj typický knír a na sobě zelenou košili a kalhoty.
Objal mě a políbil na pravou tvář.
Úlevně si oddechl a řekl:
„Pomohls mi ukončit mé trápení.
Za ty roky mi vyšly všechny mé plány.
Ale odteď budeš muset být velmi opatrný.
Musíš dávat pozor, aby se o ničem nedozvěděl nikdo zvenčí.
Rozumíš mi?“
Řekl jsem: „Dobře, bratře.“
Aniž bych si toho všiml, oči se mi zalily slzami.
V srdci jsem doufal, že se tomuto muži nic nestane.
Řekl: „Bratře, bohyně Kálí mě už několik dnů
přichází varovat do snů.
Někdy mám v srdci strach.
Nic z toho nechápu.“
Řekl jsem mu: „Buď opatrný, bratře.
Pokud se stane něco špatného, nech to. Nikdo to nezastaví.“
Mluvil v tomto smyslu:
„Stejně jednou zemřu.
Jen nechci, aby to bylo rukou policie.“
To bylo to poslední, co se v noci 13. října odehrálo.
Měl jste někdy v této situaci nutkání říct mu pravdu?
Ano, napadlo mě to dvakrát.
Na tajemství jsou vždy potřeba dva.
Pokud do toho vstoupí třetí, je po něm.
Já a Vijay Kumar jsme zajistili důvěrnost.
Že tajemství nebude prozrazeno.
Bylo to asi týden před tím,
kdy se zdálo, že je vzduch čistý a přechod bude bezpečný.
„Můžete být příští týden kdykoliv připraveni k odchodu?“
Veerappan se zamyslel a řekl: „18. října mi vyhovuje.“
Vše se mělo odehrát někde v hluboké džungli
poblíž Dharmapuri v Tamil Nadu.
Policejní dodávka, která byla maskovaná jako sanitka,
v tichosti čekala na odlehlém úseku silnice.
Veerappan a jeho tři společníci do ní bez okolků nastoupili.
V autě jsme měli fotografii bohyně.
Uprostřed čela
měla velice drahou kameru z Tchaj-wanu.
Byla tak citlivá, že jsem byl schopen
sledovat pozice členů gangu uvnitř auta.
Tvářil se velmi sebejistě, žádné známky po naléhavosti,
pochybnostech či podezření.
S Vijayem Kumarem jsme si byli na 90 % jisti, že pojedou po hlavní.
Vozidlo jelo směrem k nám.
Maják sanitky se měl otáčet v případě,
že by byli ozbrojeni.
Nastal velmi napjatý okamžik, protože jsme nevěděli, co se stane.
Měli jsme tři komanda. Všechno odstřelovači.
Připraveni k palbě.
Zaujali jsme pozice.
Sledoval jsem Veerappanův pohyb.
Očividně se těšil na Srí Lanku,
na setkání s vůdcem a na operaci očí.
Blížilo se nákladní auto plné cukrové třtiny,
náš muž okamžitě zastavil.
Veerappan vykoukl ven, aby zjistil, proč se zastavilo.
Když v protisměru viděl nákladní vozidlo,
nijak ho to neznepokojilo.
Nebyl překvapený.
„Jasně, je tam náklaďák, který čeká, až se to rozjede.“
Toho okamžiku jsme využili a zapnuli světlo v zadní části auta.
Velmi intenzivní světlo.
Uvnitř auta byl naprostý jas.
Členům gangu došlo, že jsou v pasti.
V jeho tváři se zračilo „tys mě zradil“.
Ale já byl v klidu.
Konečně je operace hotová.
Měla jsem sen.
Můj manžel a jeho muži
v něm vypadali, jako když vycházejí z lesa Neruppur.
Bylo tam hodně policistů,
kteří si gangu všimli.
Pomyslela jsem si: „Je tam policie a oni si toho ještě nevšimli.“
A pak začali policisté střílet.
Ve snu jsem hlasitě vykřikla.
A začala opravdu plakat.
Takové sny obvykle nemívám.
Ale tenkrát se mi zdálo, že je zastřelili.
První výstřel mířil na Veerappanovu hlavu.
Okamžitě po výstřelu se zhroutil dopředu.
V ten okamžik se otevřely zadní dveře
a zjistilo se, že všichni čtyři leží v tratolišti krve.
Museli čelit opravdu hrozné smrti.
Něco takového si Veerappan zřejmě nikdy nepředstavoval.
Smrt bez boje.
SANITKA
V televizi jsem viděla jejich čtyři těla
vedle sebe v nemocnici, přikrytá černými prostěradly.
OBĚŤ: PAN VEERAPPAN
Seděla jsem a nějakou dobu sledovala zprávy.
Když jsem se podívala lépe, poznala jsem manželův obličej.
„Má ostříhaný knír.“
Nevěděla jsem, co dělat ani jak se tam dostat.
Byla jsem sama.
Do nemocnice odevšad proudily davy lidí.
Uvidím to.
- Co uvidíš? - Veerappana.
- Co se mu stalo? - Ano.
- Co mu udělali? - Uvidíme Veerappana.
- Zastřelili ho. - Nevíme, co se mu stalo.
Ještě jsme ho neviděli.
Tak jsme zvědaví a jdeme se na něj podívat.
Přišli jsme v jedenáct večer a pořád tu čekáme.
Bylo tam několik policistů z jednotky STF.
Poskakovali kolem s puškami a zvedali Vijaye Kumara.
Když jsem to viděla, rozzuřila jsem se.
Nevím, co jsem řekla, ale bylo to něco ze vzteku.
Muthulakshmi seděla v autě sama.
Řekla: „Bratře, oni mi ho nedovolí vzít domů.
Říkají, že jeho tělo spálí teď hned.“
Chystali pneumatiky a dřevěné klády.
Řekl jsem: „Co tu děláte? Vaše práce skončila jeho zastřelením.
O tom, jestli a kdy bude pohřben nebo spálen,
rozhodne rodina.
Vy se do toho nepleťte.“
Čekáme na jeho bratra a dcery.
O smutečním obřadu rozhodnou, až přijedou.
Co jste při pohledu na Veerappanovo tělo cítil?
Moc toho nebylo.
Neříkám to ze vzteku nebo nenávisti.
Cítil jsem, že jeho smrt
bude pro lidi úleva.
Hodně si vytrpěli.
Zármutek lidí, kteří žili poblíž hranic, byl nezměrný.
Pro lidi to znamenalo ukončení jedné velké bitvy.
Byl jsem šťastný, že nastal konec
krutého a nelidského člověka,
který byl prokletím lidstva.
Ale způsob, jakým byl zabit,
byl i pro laika
naplněn určitými pochybnostmi.
Otázky ohledně operace Zámotek.
Proč byla sanitka před médii zapečetěna?
Proč bylo v sanitce tolik děr po střelách,
když na Veerappanovi byly vidět jen úhledné střelné rány
na hlavě a krku?
Jako kdyby byl zastřelen zblízka.
Proč bylo Veerappanovo tělo na kamery ukázáno pouze od krku nahoru?
Vláda to musela nastražit tak, aby to vypadalo, že ho zastřelili,
a získali za to uznání.
Je to jedna velká lež.
Ostříhali mému manželovi knír.
Raději by zemřel, než aby to dopustil.
S něčím takovým by nikdy nesouhlasil.
Vše to bylo zinscenované.
Někdo, kdo byl na místě,
a 12 let riskoval při honu na Veerappana život,
řekl, že tam byl a stalo se to tak.
Přijala byste to jako pravdu?
Nikdy v životě.
JAYALALITHA HLAVNÍ MINISTRYNĚ TAMIL NADU
Ve jednotce STF jsem působil mezi lety 1999 a 2004.
Někteří novináři se mě ptali:
„Pane, v novinách se píše, že jste Veerappana otrávili.
A pak jste ho vytáhli ven.“
Vznikalo mnoho verzí.
„Odpovězte mi jen na tři otázky.“
„První: Je Veerappan mrtvý?“
Všichni řekli: „Ano, je, pane.“
„Věříte tomu?“ „Ano.“
„Veerappanovu smrt způsobila jednotka STF.“
„Chcete to rozporovat?“
„Ne, pane. Za zabitím Veerappana stála jednotka STF.“
„Mezi řádky píšete jiný příběh. Nevadí mi to.
Nebudu ho ani obhajovat, ani potvrzovat.
Pište si, co vám vaše představivost řekne.“
PRO VÁŠ ZÍTŘEK JSME OBĚTOVALI NÁŠ DNEŠEK POLICIE KARNATAKY
Šlo mi o to, že jednotka STF měla splnit úkol.
A to udělala.
Bylo hotovo.
POLICIE TAMIL NADU
Strávil jsem sedm let života v džungli.
Karuppasamy, Navas
a další příslušníci tam strávili 15 let.
Pal!
Bylo to psychicky náročné.
Delší služba v jednotce STF se podepsala na každé rodině.
Mí příbuzní a můj rodinný život…
Trpěli jsme.
Pracovali jsme za cenu vlastního života.
Mnoho policistů vědělo, že zemřou.
I tak byl celý sbor obviňován.
Nakonec byl vyslýchán pan Shankar Bidari.
Řekl:
„Pane, za vším dobrým, co jsem v této operaci dokázal,
stojí můj tým.
Pokud zjistíte jakákoliv pochybení
…a řeknete, že jsou to chyby, přijímám za to odpovědnost.“
Takhle mluví vůdce.
NEJVYŠŠÍ SOUD OČISTIL BIDARIHO JMÉNO
A komise nemohla proti nikomu nic podniknout.
Byl zabit v roce 2004.
Poté už v celé oblasti
k takovým zločinům nedocházelo.
Takže policie problém vyřešila.
Jo.
Veerappan možná zemřel.
Ale věnoval se někdo sociálním problémům,
kvůli kterým vůbec existoval?
V těchto lesích jsou hluboko pohřbená
zásadní pochybení vládních sil.
Životy zničené ve jménu Veerappana.
Tolik nevyřčených úmrtí, zneužití,
životy zničené a pohřbené jako pravda o tomto případu.
Ačkoliv les vypadá z jednoho pohledu krásně,
v duchu občas slyším řev.
Něčí křik těsně předtím, než je zastřelen.
Slyším ten nářek.
Lidé Veerappana vnímali jako hrdinu a vůdce.
Je to hořká a smutná pravda.
Pokud jsou občané schopni přijmout za hrdinu
vládou hledaného zločince,
znamená to, že vláda situaci zvládala nesprávným způsobem.
Světu jsem byla představena
jako Muthulakshmi, Veerappanova manželka.
Po všech těch těžkostech, kterým jsem musela čelit,
jsem se konečně mohla vrátit na rodnou půdu
a věřit vám.
Berte mě jako svou dceru, prosím, a buďte na mé straně.
Vnímáme to tak, že můj manžel
vyzval policii, bojoval s ní
a žil nebojácným životem.
Jeho statečnost respektujeme.
Co je podle vás statečnost?
Statečnost znamená být absolutně nebojácný.
Ať už jsou problémy sebevětší,
člověk by jim měl čelit a žít svůj život.
Měl by tvrdě pracovat a posouvat se kupředu.
A když přijde nepřítel, měl by bojovat a zvítězit.
Zabíjení podle mého není statečnost.
Dobrá.
„Má žena je bojovnice.“
Až příště přijdeš, povím ti to osobně.
To, co se stalo, byla nespravedlnost, se kterou nikdo nic nezmůže.
Mocní mají své zákony.
Já také.
Mou úplnou pravdu
znají jen bohové nebes a lesů.
Veerappan zemřel v roce 2004 ve věku 52 let.
On a jeho gang byl stíhán za více než 120 vražd,
včetně 44 příslušníků policie a lesní správy.
Veerappan měl na svědomí přes tisíc mrtvých slonů
a pašování santalového dřeva ve velkém.
Hodnota surovin, které z lesa ilegálně vytěžil,
byla v roce 2004 odhadnuta na 22 milionů dolarů.
Od založení jednotky STF
bylo v Tamilnádu a Karnátace na stíhání nasazeno 5 000 policistů
a utraceno zhruba 50 milionů dolarů.
Překlad titulků: Tereza Nesvačilová