Veerappan sanoi usein: "Olen ollut täällä lapsesta asti.
Nämä metsät eivät petä minua.
Voin asua täällä viimeiseen hengenvetoon.
Tunnen jokaisen puun, kiven, linnun ja niiden esi-isät."
VEERAPPANIN JENGI
Hän tunsi hengellistä yhteyttä metsään.
30 vuoden ajan metsä oli hänen kotinsa.
Se toi hänelle paljon lohtua.
Se ei kuitenkaan ollut hänen valintansa.
Hän joutui sinne tilanteen pakosta.
"Palaan kylääni -
ja vietän loppuelämäni omieni kanssa."
Yhdessäolomme aikana hän puhui aina tästä toiveesta.
Hän jopa anoi hallitukselta:
"Antakaa minun asua kylässäni vankilatuomioni jälkeen -
ainakin elämäni viimeiset viisi vuotta."
Hyväksyykö hallitus antautumisemme ehdot?
Seuraan tilannetta täältä.
HUHTIKUU 1998
Hän teki parhaansa palatakseen mailleen.
Hän olisi antautunut, eikä Rajkumaria olisi siepattu.
Hänen tarinansa olisi päättynyt eri tavalla.
Sen sijaan se on täynnä arvoituksia ja petoksia. Niin minä näen asian.
INTIAN ETSITYIN RIKOLLINEN
NELJÄS LUKU: UMPIKUJA
Kun Rajkumar oli vapautettu,
Tamil Nadun STF:n komisario tuli kotiini.
Hän sanoi: "Salasit minulta kaiken."
Kysyin, mitä olin salannut.
Hän sanoi: "Vierailit miehesi luona kertomatta meille."
Mitä olisin voinut kertoa heille?
"Ette olisi sallineet sitä, joten en kertonut."
VEERAPPANIN VAIMO
En voinut mennä minnekään poliisin tietämättä.
En tuntenut ketään. Et voinut puhua kenellekään.
Siinä tilanteessa en voinut edes puhua oman perheeni kanssa.
Mieheni oli metsässä, ja minä olin yksin.
Silloin hän lähetti kasetin.
Hän halusi tavata minut ja tyttäremme.
Täällä puhuu aviomiehesi.
Haluan kovasti nähdä tyttäreni.
Haluan epätoivoisesti nähdä sinut.
Haluan puhua vain enemmän nauhoittaessani tätä.
Kaipaan sinua niin paljon.
Tämä on vaikeaa.
Mitä voin tehdä?
"Jos pääsen tulemaan poliisin tietämättä,
ilmoitan sinulle."
Niin sanoin hänelle.
Mitä tapahtui seuraavaksi?
Minut siirrettiin Coimbatoreen.
Yhdeltätoista illalla minut vietiin kaksikerroksiseen taloon.
"Äiti tyttärineen asuu täällä.
Heille ei saa kertoa, kuka olet.
Sano, että miehesi on Dubaissa.
Esittele itsesi toisella nimellä. Älä kerro olevasi Muthulakshmi."
Priya-tytär halusi tutustua minuun.
En saanut olla yläkerrassa yksin.
He halusivat minut luokseen alas.
Hänestä tuli läheinen tyttärieni kanssa.
Hän kyseli miehestäni.
Jonkin ajan kuluttua en voinut enää valehdella.
Kysyin häneltä: "Jos kerron, lupaatko olla kertomatta kenellekään?"
Hän lupasi olla kertomatta.
"Olen Veerappanin vaimo", sanoin hänelle.
Hän kertoi, kuinka paljon piti miehestäni.
Sitten hän sanoi:
"Anna minun tavata miehesi edes kerran."
Se tyttö Coimbatoressa -
oli hyvin suorapuheinen ja lahjakas.
Hän oli rohkea tyttö, joka pärjäsi eri tilanteissa.
Tyttö oli tietolähteeni.
TAMIL NADUN ERIKOISYKSIKKÖ
Olin siellä viisi vuotta.
Veerappan sanoi tamiliksi:
"Nämä sekasikiöt eivät saa löytää ruumistani, jos kuolen.
Heidän tulee väsyä etsiessään minua."
Häntä oli vaikea löytää metsästä.
Käytimme koptereita, lämpökuvia.
Kaikkia mahdollisia laitteita.
Ei tulosta.
Emme tienneet, missä hän oli tai mitä hän teki.
Yleensä etsimme paikasta, jossa Veerappan ei ollut.
Mutta etsimme uskoen hänen olevan siellä.
Minusta se oli turhaa.
Sanoin: "Emme huomaa kaikkea.
Tämä ei ole oikea tapa etsiä.
Häntä on mahdoton -
napata metsässä.
Houkutellaan hänet pois metsästä."
Kuulimme,
että Veerappan etsi epätoivoisesti vaimoaan -
tavatakseen tyttärensä.
Hän ei ollut nähnyt toista tytärtä.
Tytölle annettiin salanimi "Coimbatoren tyttö".
Olimme sanoneet hänelle, mitä kertoa Muthulakshmille.
"Voimme tavata Veerappanin -
tilallamme Kothagirissa.
Se on hyvä tapaamispaikka."
Menin sinne tyttärieni ja Priyan kanssa.
He tekivät rotia ja kanakastiketta.
Hän sanoi: "Kukaan ei saa tietää,
jos miehesi tulee tänne."
Sanoin järjestäväni asian.
Kuten suunniteltiin, Veerappan oli menossa Kothagiriin.
Metsässä oli tarkka-ampujia.
Asetimme räjähteitä majojen ympärille.
Kaikki oli valmiina.
Priya halusi tietää tiettyjä asioita.
Hän kyseli lakkaamatta.
Hän vei minut metsään useita kertoja.
Mietin kaikkea hänen tekemäänsä.
Silloin tajusin.
"Jokin on pielessä.
Minun ei tulisi olla täällä.
Minun pitää lähteä."
Muthulakshmi tajusi, että jotain oli tekeillä.
Veerappan tuli 20 kilometrin päähän tapaamispaikasta,
mutta kääntyi takaisin.
Jos Veerappan olisi tullut teetilalle, hänet olisi ammuttu.
Oliko oikein vetää perhe siihen mukaan?
Perheen turvallisuus varmistettiin.
Heitä ei käytetty hyväksi Veerappanin saamiseksi.
He halusivat tavata.
Autoimme siinä. Meillä oli omat motiivimme.
Kiinniotto oli minun ongelmani.
Tajusimme, että hänet voisi houkutella pois metsästä.
Tämä oli ihan uusi STF,
jota en ollut tavannut aiemmin.
Raivokas.
Taktinen.
Julkista rahaa oli jo käytetty paljon.
Liian moni poliisi oli uhrannut henkensä.
Useat poliisit…
TUTKIVA JOURNALISTI
…jahtasivat yhä tätä yhtä miestä.
Tuo se.
Ei mikkiä, kiitos.
Tiedättekö mitään?
Ei mitään… -Herra?
Montako… Herra? -Emme voi…
Montako päivää…
Emme tiedä yksityiskohtia. -Veerappan.
Montako päivää?
Emme voi paljastaa yksityiskohtia.
Se on taktisesti arvokasta tietoa.
Emme jaa…
Vijay Kumarista tuli STF:n komentaja.
Hän oli parempi sotilas kuin muut.
Hän kuului SPG:hen,
joka hoiti pääministerin turvatoimet.
Nöyrä, ei egoa.
KARNATAKAN ERIKOISYKSIKKÖ
Hän oli ammattilainen.
Vijay Kumarin ottaessa ohjat -
hallitus auttoi hyvinvointitoimenpiteissä.
Lääkintäleirejä perustettiin.
STF:n väkivalta kyläläisiä kohtaan -
väheni huomattavasti.
Kyläläisiä ei pidätetty.
Laitoimme kyliin monta tietolähdettä.
Salasimme henkilöllisyydet.
Vijay Kumarin operaatio perustui minun tietoihini.
Strategiamme oli soluttautua jengiin siten,
että saisin Veerappanin pois metsästä.
Tutustuimme kolmeen neljään henkilöön,
jotka olivat yhteydessä häneen.
Pyydän salaamaan henkilöllisyyteni -
ja kasvoni, koska molemmat osavaltiot -
ovat salanneet nämä tiedot kauan.
Miten voin kertoa tästä julkisesti?
PAIKALLINEN KAUPPIAS
Olin kauppias lähellä Tamil Nadun ja Karnatakan rajaa.
Perheeni ja ystäväni eivät tienneet, että tapasin viidakkokuningas Veerappanin.
Olin toiminut varovasti kolme kuukautta.
Vein heille maitojauhetta, omenoita, rypäleitä,
taateleita, makeisia, mitä he halusivatkaan viitisen kertaa.
Sain rahaa vastineeksi.
Siinä kaikki.
Emme tunteneet muuten.
Tiesin kuitenkin, että jokin oli vialla.
Jengi tilasi ruokaa muutamalta kyläläiseltä.
Myöhemmin kuulin,
että poliisi oli napannut heidät.
Tunsin poliisin lähestyvän.
Minulla oli yksivuotias tytär.
Vapisin pelosta aina katsoessani häntä.
Karnatakan poliisi tappaisi minut.
Tamil Nadun poliisi ei.
Joutuisin ehkä vankilaan 5 -10 vuodeksi.
Ne olivat kamalia aikoja.
Päätin kertoa totuuden säästyäkseni lisäongelmilta.
Tapasin silloin päällikkö Vijay Kumarin ensi kertaa.
"Tein pahan virheen.
Tapasin Veerappanin."
Vijay Kumar käski minun rauhoittua ja jatkaa samaan malliin.
"Sinua ei satuteta.
Minulle ei voida täällä mitään.
Olen molempien osavaltioiden erikoisyksikön johtaja."
ERIKOISYKSIKKÖ - ERODE
"Tee täsmälleen kuten hän sanoo.
Emme estä sinua enää.
Haluamme vain tietää,
miten voimme täyttää hänen toiveensa."
Hän käski minun olla rohkea ja mennä metsään.
Metsän kuningas Veerappan istui edessäni.
Hän kampasi viiksiään.
Vanhat, hurjat leijonankasvot, kädet yhdessä.
"Tarvitsemme tärkeän henkilön.
Kolathur Manin.
Tapaa hänet ja tuo hänet tänne. Vain niin pääsen tavoitteeseeni."
Veli, tässä puhuu Veerappan.
Haluan tavata niin pian kuin mahdollista.
Meillä on paljon keskusteltavaa.
Meitä on vain kolme. Meillä ei ole miehiä.
Demonit pitävät meitä silmällä.
Odotan tapaamistamme ja keskusteluamme.
Paljon kiitoksia, veli. Nähdään.
Menin ottaakseni siitä selvää, koska oli pakko.
TAMILIVALTIOMIES
Hän oli heikko kohtani.
Minun ja Manin saapuessa Veerappan halasi häntä.
He eivät sanoneet sitä suoraan, mutta he eivät jaksaneet enää vastustella.
He sanoivat: "Meitä jahdataan koko ajan.
Pakenemme koko ajan. Kaikkialla on poliiseja."
Hänen näkönsä heikkeni.
Hän uskoi sen johtuvan käyttämästään hiusväristä.
Hän halusi silmäleikkaukseen.
Sanoin, ettei lääkäreitä voinut tuoda sinne.
Hänen oli lähdettävä.
Hän ei oikein ymmärtänyt leikkausta.
Hän sanoi, että hänen silmistään piti vain poistaa osia.
Silloin hän kertoi haluavansa mennä Eelamiin.
Sanoin sen olevan vaikeaa.
"Et pääse helposti pois. Poliiseja on kaikkialla."
Sanoin niin rauhoitellakseni häntä.
Hän ei puhunut siitä enää.
Hän soitti muutama päivä myöhemmin.
"Veli, tee jotain."
Tiesivätkö toiset tästä suunnitelmasta?
En tiedä. Uutinen saattoi levitä.
Välitin tiedon välittömästi poliisille.
Tunsin itseni kameleontiksi, joka oli kahden ryhmän välissä.
Sanoin Kumarille: "Hänellä on lapsen sydän.
Älkää vahingossa tappako häntä."
Hän vastasi: "Se on hänen lahjansa.
Hän saa asioita tehdyksi -
näyttämällä ihmisille lapsen sydämensä."
He kielsivät aliarvioimasta häntä lapsenomaisuuden takia.
Sanoin värisevällä äänellä: "Minua pelottaa."
"Ei ole pelättävää. Asiat alkavat selvitä.
Sinun ei tarvitse murehtia. Tämä on pian ohi."
Hänellä ei ollut heikkouksia.
Hän ei juonut alkoholia.
Hän ei jahdannut naisia.
Hän kunnioitti Jumalaa, uskoi astrologiaan.
Hän toimi vaistojensa varassa.
Hän näki elämässään paljon väkivaltaa.
Hän ei ollut pelkuri eikä hän pelännyt mitään.
Jos hän olisi jäänyt metsään, hän olisi ollut voittamaton.
Strategiaan kuuluu heikkouksien ymmärtäminen.
Hän ei kaihin takia voinut kulkea yöllä.
Se oli suuri huolenaihe.
Hän halusi lisää aseita.
Hän etsi kontaktia siihen.
Se oli lopun alku.
Yhteyshenkilö tapasi minut yleensä parin kolmen päivän välein.
Eräs hänen tärkeimmistä vihjeistään -
koski asekauppiasta,
jonka piti viedä aseita Veerappanille tiettynä päivänä.
Pysäytimme asekauppiaan.
Teimme hänestä liittolaisemme.
Käskimme antaa aseet Veerappanille -
yhteyshenkilön kautta kuten oli jo suunniteltu.
Mutta sanoa, että aseet olivat peräisin LTTE:ltä Sri Lankassa -
ja henkilöltä nimeltä Mugilan.
Kuka on Mugilan?
STF otti suurimman riskinsä siihen mennessä -
luomalla henkilön,
joka toimisi Veerappanin kanssa.
Tämä Mugilan oli täydellinen henkilö tyydyttämään Veerappanin tarpeet.
Ja Veerappanin ainoa mahdollisuus pelastaa nahkansa.
Esitin Mugilania.
Miksi hän luottaisi -
ventovieraaseen?
Se on työni.
Mugilan tunsi yhden Sri Lankan tamileista.
Tamil Eelamin kannattajan.
Asekauppias kehui minua Veerappanille.
Sanoi, että autan Prabhakaranin tapaamisessa.
"Hän hoitaa myös silmäongelmasi."
Hän käski ottaa yhteyttä Mugilaniin.
Sitten asekauppias pidätettiin. Tapaus kirjattiin kuten kuuluikin.
Olin yhteydessä häneen nelisen kuukautta.
Tein toimituksia, muun muassa aseita.
Aseissa oli LTTE:n merkki.
Luoditkin olivat LTTE:ltä.
Hänelle oli kunnia saada aseita heiltä.
Me myös korjasimme aseet.
Hän vakuuttui siitä, että edustin Tamil Eelam -ryhmää.
Hän kertoi suunnitelmastaan vierailla Sri Lankassa.
Hän halusi silmäleikkaukseen.
Tarjosin hänelle myös tilaisuutta tavata Tamil Eelam -johtajan.
Hän oli toivonut sitä pitkään.
Prabhakarankin perusti 12-henkisen järjestön.
Siitä järjestöstä tuli LTTE.
Nyt he johtavat osaa Sri Lankasta.
Meidän on tehtävä kovasti töitä.
Saamme asianmukaisen palkkion.
Huijasitko Veerappania?
Se oli ainoa keino.
Hän huijasi meitä 20 vuotta.
Olimme päättäneet päästä pois.
Vaikutti, että siihen olisi mahdollisuus.
Hän uskoi, että Sri Lankassa kukaan ei voisi tehdä meille mitään.
Voisimme elää perheenä. Prabhakaran huolehtisi meistä.
Kuuliko Prabhakaran uutisen?
Ja vastasiko hän?
Niin mieheni sanoi.
Prabhakaran sanoi miehelleni:
"Sinun tulisi olla turvallisessa paikassa kärsittyäsi kaikki nämä vuodet.
Emme käytä sinua taisteluissamme.
Jos pääset tänne, annamme sinun levätä.
Sinä ja perheesi saatte asua toisessa kaupungissa."
Niin miehelleni sanottiin.
Hän oli onnellisempi kuin koskaan ennen -
tapaamistemme aikana.
Hänellä oli tutut viikset. Yllä oli vihreä paita ja housut.
Hän halasi minua ja antoi suukon oikealle poskelle.
Hän huokasi helpotuksesta.
"Olet auttanut pääsemään eroon kaikista ongelmistamme.
Yksikään suunnitelmani ei ole epäonnistunut,
mutta tästä lähin sinun on oltava hyvin varovainen.
Varmista aina, ettei kukaan ulkopuolinen tiedä tästä.
Ymmärrätkö?"
Sanoin: "Hyvä on, veli."
Silmäni alkoivat täyttyä kyynelistä ihan huomaamattani.
Toivoin, ettei hänen kävisi kuinkaan.
Sanoin: "Viime aikoina -
jumalatar Kali on varoittanut joistakin asioista unissani.
Joskus tunnen pelkoa sydämessäni.
En ymmärrä sitä."
Sanoin hänelle: "Ole varovainen, veli.
Jos jotain pahaa tapahtuu, salli se. Sitä ei voi estää."
Hän puhui näin:
"Kuolen kuitenkin joskus.
En vain halua kuolla poliisin käsiin."
Se oli viimeinen asia, joka tapahtui lokakuun 13. päivän iltana.
Halusitko koskaan kertoa hänelle totuutta?
Kyllä. Se kävi mielessä kahdesti.
Salaisuus on aina kahden välinen.
Jos kolmas tietää, asia leviää.
Minä ja Vijay Kumar takasimme luottamuksellisuuden.
Varmistimme, ettei salaisuus vuotaisi.
Noin viikkoa aiemmin -
vaikutti siltä, että reitti oli selvä.
"Oletko valmis lähtöön ensi viikolla?"
Hän sanoi, että 18. lokakuuta kävisi.
Dharmapurin viidakon syövereissä Tamil Nadussa -
tapahtuisi pian jotain.
Poliisin pakettiauto, josta oli tehty ambulanssin näköinen,
odotti hiljaa syrjäisellä tiellä.
Veerappan ja kolme kumppania nousivat pakettiautoon huolettomasti.
Olimme jättäneet ohjaamoon jumalattaren kuvan.
Otsassa -
oli hyvin kallis kamera Taiwanista.
Kamera oli hyvin herkkä,
joten näin, missä kukin jengiläinen istui.
Hän oli itsevarma eikä näyttänyt aavistavan -
tai epäilevän mitään.
Olimme lähes varmoja, että he ajaisivat pääreittiä.
Auto tuli meitä kohti.
Jos ambulanssin valo pyöri,
he olivat aseistautuneita.
Tunnelma oli kireä, koska emme tienneet, mitä tapahtuisi.
Meillä oli kolme ryhmää tarkka-ampujia.
Valmiina tulittamaan.
Menimme asemiin.
Seurasin Veerappanin liikkeitä.
Hän oli rauhallinen ja halusi Sri Lankaan -
tapaamaan johtajaa ja leikkauttamaan silmänsä.
Sokeriruokoa kuljettava kuorma-auto lähestyi.
Miehemme pysäytti auton.
Veerappan kurkisti ulos nähdäkseen, miksi auto pysähtyi.
Nähdessään, että toisesta suunnasta tuli auto,
hän ei ärsyyntynyt.
Hän ei yllättynyt.
"Yksi auto vielä, pitää odottaa, että voimme lähteä."
Odotuksen aikana auton takaosaan sytytettiin valo.
Valo oli todella kirkas.
Auton takaosa kylpi valossa.
Jengi tajusi olevansa ansassa.
Hänen kasvoillaan oli sellainen "petit minut" -ilme.
Olin silti rauhallinen.
Ainakin operaatio oli ohi.
Näin unta.
Aviomieheni ja hänen miehensä -
kävelivät ulos Neruppurin metsästä.
Paikalla oli paljon poliiseja.
He huomasivat jengin.
Ajattelin: "Poliisi on täällä, eivätkä he ole huomanneet sitä."
Sitten poliisi alkoi ampua.
Huusin äänekkäästi unessani.
Aloin itkeä oikeasti.
En yleensä näe sellaisia unia.
Nyt näin unta, että heidät ammuttiin.
Ensimmäinen luoti meni Veerappanin pään sisään.
Hän lyyhistyi heti sen osuttua.
Auton takaovet avattiin.
Kaikki neljä makasivat verilammikossa.
Se oli kaamea tappo.
Veerappan tuskin osasi odottaa sitä.
Hän kuoli ilman taistelua.
Näin heidän ruumiinsa televisiossa.
Ne olivat sairaalassa mustien lakanoiden alla.
Istuin katsomassa uutisia pitkän aikaa.
Kun katsoin tarkemmin, tunnistin mieheni kasvot.
"Hänen viiksensä on trimmattu."
En tiennyt, mitä tehdä tai miten päästä paikalle.
Olin siellä yksin.
Sairaala täyttyi ihmisistä.
Menen katsomaan.
Katsomaan mitä? -Veerappania.
Mitä hänelle tapahtui?
Mitä hänelle tehtiin? -Menemme katsomaan Veerappania.
Hänet ammuttiin. -Emme tiedä, mitä hänelle tapahtui.
Emme ole nähneet häntä.
Haluamme mennä katsomaan.
Saavuimme klo 23.00 ja odotamme yhä.
Paikalla oli joukko STF:n poliiseja.
He hyppelivät aseiden kanssa ja nostivat Vijay Kumarin ilmaan.
Raivostuin, kun näin sen.
Sanoin jotain suutuspäissäni. En tiedä mitä.
Muthulakshmi istui yksin autossa.
Hän sanoi: "Minun ei anneta viedä häntä kotiin.
Ruumis kuulemma poltetaan."
He kokosivat autonrenkaita ja puunpalasia.
Sanoin: "Työnne oli tehty, kun ammuitte hänet.
Hänet haudataan tai poltetaan tänään tai huomenna.
Perhe päättää lopusta.
Ette voi sekaantua tähän."
Odotamme hänen veljeään ja tyttäriään.
He päättävät, mitä hänelle tehdään.
Mitä tunsit katsoessasi Veerappanin ruumista?
En oikein mitään.
En sano tätä suuttumuksen tai vihan vuoksi.
Ajattelin, että hänen kuolemansa -
olisi helpotus ihmisille.
Ihmiset joutuivat kärsimään.
Metsän rajan ihmiset tunsivat suunnatonta surua.
Kuin suuri taistelu olisi päättynyt.
Olin onnellinen,
että tämän julman ihmisen loppu koitti.
Hän oli ihmiskunnan kirous.
Mutta maallikoidenkin mielestä se,
miten hänet tapettiin,
oli epäilyttävää.
Operaatio Cocoon herättää kysymyksiä.
Miksei media päässyt ambulanssiin?
Miksi ambulanssissa oli niin monta luodinreikää,
vaikka Veerappanin ruumiissa oli vain siistejä ampumahaavoja -
pään ja niskan lähellä?
Kuin häntä olisi ammuttu lähietäisyydeltä.
Miksi vain hänen päänsä näytettiin kameroille?
Hallitus sai näyttämään siltä, että he ampuivat hänet,
saadakseen kunnian.
Se on iso valhe.
Mieheni viikset oli trimmattu.
Hän olisi ennemmin kuollut kuin leikannut viiksensä.
Hän ei hyväksyisi sellaista.
Kaikki oli lavastettu.
Joku, joka oli paikalla -
ja vaaransi henkensä napatakseen Veerappanin,
sanoi, että se tapahtui.
Uskotko sinä sen?
En missään nimessä.
TAMIL NADUN PÄÄMINISTERI
Olin STF:ssä vuosina 1999 - 2004.
Toimittajat kysyivät:
"Mediassa sanotaan, että myrkytitte Veerappanin -
ja toitte hänet sen jälkeen ulos."
Siitä oli monta versiota.
"Vastatkaa kolmeen kysymykseen.
Ensin, onko Veerappan kuollut?"
Kaikki sanoivat: "Kyllä on."
"Uskotteko siihen?" "Kyllä.
STF tappoi Veerappanin."
"Onko siitä erimielisyyksiä?"
"Ei ole. STF tappoi Veerappanin.
Täyttäkää aukot millä vain, kun kirjoitatte juttua.
En puolusta enkä vahvista juttuanne.
Kirjoittakaa, mitä haluatte."
UHRAUDUIMME HUOMISEN HYVÄKSI KARNATAKAN POLIISI
Tarkoitin, että STF sai tehtävän suoritettavakseen.
Se suoritettiin.
Siinä kaikki.
TAMIL NADUN POLIISI
Olin seitsemän vuotta viidakossa.
Karuppasamy, Navas -
ja monet muut olivat 15 vuotta mukana.
Tulta!
Se oli monille raskasta.
Pitkä pesti erikoisyksikössä rasittaa koko perhettä.
Perheenjäseneni, perhe-elämäni,
me kaikki kärsimme.
Työskentelimme henkemme kustannuksella.
Monet poliisit tiesivät kuolevansa.
Silti poliisia kohtaan esitettiin syytöksiä.
Lopulta Shankar Bidaria kuulusteltiin.
Shankar Bidari sanoi:
"Kaikki kunnia siitä, mitä tein operaation aikana,
kuuluu tiimilleni.
Jos löydätte virheitä,
otan vastuun niistä."
Niin puhuu johtaja.
SC PUHDISTI BIDARIN MAINEEN
Komitea ei voinut ryhtyä toimenpiteisiin.
Hänet tapettiin vuonna 2004.
Sen jälkeen -
alueella ei ole tehty vastaavia rikoksia.
Poliisi siis ratkaisi ongelman.
Niin.
Veerappan kuoli,
mutta syy Veerappanin olemassaoloon -
olivat sosiaaliset ongelmat. Keskusteltiinko niistä?
Hallitusten joukkojen rikkomukset -
haudattiin syvälle niihin metsiin.
Elämiä tuhottiin Veerappanin nimissä.
Kuolemat, hyväksikäyttö -
ja tuhotut elämät haudattiin totuuden lailla tässä tapauksessa.
Vaikka metsä näyttääkin kauniilta,
kuulen mielessäni silti joskus karjuntaa.
Joku huutaa ennen kuin hänet ammutaan.
Kuulen sellaista valitusta.
Ihmiset näkivät Veerappanin sankarina ja johtajana.
Se on karvas ja surullinen totuus.
Jos kansalaiset pitävät -
hallituksen jahtaamaa rikollista sankarina,
hallitus hoiti tilanteen halveksittavalla tavalla.
Minut esiteltiin maailmalle -
Muthulakshmina, Veerappanin vaimona.
Kaikkien vaikeuksien jälkeen -
pystyin viimein palaamaan kotikonnuilleni -
luottamalla teihin.
Pitäkää minua tyttärenänne ja olkaa rinnallani.
Tunnemme, että mieheni -
haastoi poliisin, taisteli heitä vastaan -
ja eli pelotonta elämää.
Kunnioitamme sitä rohkeutta.
Mitä rohkeus sinusta on?
Rohkeus on sitä, että on täysin peloton.
Vaikeatkin ongelmat -
pitää vain kohdata ja on jatkettava elämää.
Pitää tehdä töitä ja edistyä.
Vihollisia kohdatessa pitää taistella ja voittaa.
Minusta tappaminen ei ole rohkeutta.
Hyvä on.
"Vaimoni on soturi."
Ensi kerralla tavatessamme kerron sinulle henkilökohtaisesti.
Tapahtunut oli epäoikeudenmukaista. Sille ei voi mitään.
Valtaapitävillä on lakinsa.
Ja minulla myös.
Vain taivaan ja metsän jumalat -
tietävät koko totuuteni.
Veerappan oli kuollessaan 52-vuotias.
Veerappanin jengin epäiltiin murhanneen yli 120 ihmistä,
joista 44 oli poliiseja ja metsänvartijoita.
Veerappan jengeineen tappoi yli 1 000 norsua -
ja harjoitti santelipuun salakauppaa.
Varastettujen metsäluonnonvarojen yhteisarvo -
oli vuoden 2004 arvion mukaan 22 miljoonaa dollaria.
Erikoisyksikön perustamisen jälkeen -
etsintöihin osallistui noin 5 000 henkilöä -
ja ne maksoivat arviolta 50 miljoonaa dollaria.
Tekstitys: Katri Martomaa