‏ויראפאן אמר לעיתים קרובות, ‏"אני כאן מאז שהייתי קטן.
‏"היערות האלה לא יבגדו בי לעולם.
‏"אני יכול לחיות כאן עד נשימתי האחרונה.
‏"אני מכיר כל עץ, כל אבן, ‏את כל הציפורים ואת כל אבותיהן!"
‏- אנבוראג' ‏חבר כנופיה -
‏הוא חש חיבור רוחני ליער.
‏במשך 30 שנה ארוכות, היער היה ביתו
‏וסיפק לו נוחות במובנים רבים.
‏אבל זה לא היה מבחירה,
‏אלא מכורח המציאות.
‏"אני אחזור לכפר שלי,
‏"אהיה עם אנשיי ואבלה באדמתי עד סוף חיי."
‏בזמן שבו שהיתי במחיצתו, ‏הוא תמיד דיבר על הרצון העז הזה.
‏הוא אפילו התחנן בפני הממשלה,
‏"תנו לי לחיות בכפר שלי אחרי שאשב בכלא,
‏"לפחות בחמש השנים האחרונות של חיי."
‏האם הממשלה תקבל את תנאי הכניעה שלנו?
‏אני אצפה מכאן.
‏- אפריל 1998 -
‏הוא עשה הכול כדי לחזור לאדמתו, ‏בכל דרך אפשרית.
‏הוא בטוח היה מסגיר את עצמו, ‏ורג'קומאר לא היה נחטף.
‏הסיפור שלו היה נגמר אחרת ‏מכפי שהוא נגמר באמת.
‏במקום זה, המציאות מלאה במסתורין ובבגידות. ‏כך אני רואה אותה.
‏- בעקבות ויראפאן -
‏- פרק רביעי: הדרך החוצה -
‏לאחר שחרורו של רג'קומאר,
‏בלש מיחידת האס-טי-אף ‏של טאמיל נאדו בא לביתי.
‏הוא אמר, "הסתרת ממני הכול".
‏שאלתי, "מה הסתרתי ממך, אדוני?"
‏הוא אמר מייד, ‏"ביקרת אצל בעלך ולא סיפרת לנו".
‏מה יכולתי להגיד להם?
‏"אם הייתי מספרת לכם, לא הייתם נותנים לי ‏לראות אותו, לכן לא סיפרתי לכם."
‏- מוטולקשמי ‏הרעיה -
‏לא יכולתי ללכת לשום מקום ‏בלי שהמשטרה ידעה על כך.
‏לא הכרתי אף אחד. לא יכולתי לדבר עם אף אחד.
‏הייתי במצב ‏שבו לא יכולתי אפילו לדבר עם משפחתי.
‏בעלי היה ביער ואני הייתי לבד לגמרי.
‏אז הוא שלח קלטת,
‏והחליט להיפגש איתי ועם הבנות.
‏מדבר בעלך היקר.
‏אני משתוקק לראות את הבת שלי.
‏אני כל כך רוצה לראות אותך.
‏בכל מקרה, פשוט מתחשק לי לדבר עוד ועוד ‏ככל שאני ממשיך להקליט,
‏כי אני מתגעגע אלייך כל כך.
‏קשה לי כל כך.
‏מה אפשר לעשות?
‏"אם אוכל לבוא אליך בלי שהמשטרה תגלה,
‏"איידע אותך."
‏זה מה שאמרתי לו.
‏מה קרה אז?
‏אחר כך העבירו אותי לקוימבטור.
‏בשעה 23:00, לקחו אותי לבניין בן שתי קומות.
‏"אימא ובתה שוהות כאן.
‏"אסור להן לדעת מי את.
‏"תגידי להן שבעלך בדובאי.
‏"תציגי את עצמך בשם אחר. ‏אל תגידי להן שאת מוטולקשמי."
‏הבת פריה התיידדה איתי בהדרגה.
‏לא נתנו לי להיות לבד בקומה העליונה.
‏ביקשו ממני שוב ושוב לרדת למטה ולהיות איתן.
‏היא התקרבה לבנות שלי.
‏היא שאלה אותי על בעלי שוב ושוב.
‏בשלב מסוים, ‏לא הייתי מסוגלת יותר להסתיר ממנה.
‏שאלתי אותה, "אם אספר לך, ‏את מבטיחה שלא תגלי לאף אחד?"
‏היא אמרה, "לא אגלה. ספרי לי את האמת".
‏"אני אשתו של ויראפאן", אמרתי לה.
‏היא אמרה שהיא מחבבת אותו,
‏ואז אמרה,
‏"בבקשה תני לי ‏לפגוש את בעלך פעם אחת לפחות."
‏הצעירה מקוימבטור
‏הייתה כריזמטית ומוכשרת מאוד, במובן מסוים.
‏היא בחורה נועזת עם יכולת התמודדות.
‏הבחורה הזאת הייתה משת"פית שלי.
‏- סנטאמאראי קנאן ‏כוח המשימה המיוחד של טאמיל נאדו -
‏הייתי שם חמש שנים.
‏הוא נהג לומר בטאמילית,
‏"גם אם אמות, ‏אסור לתת לכלבים האלה למצוא את הגופה שלי.
‏"הברכיים שלהם יישחקו בחיפושים אחריי."
‏קשה כל כך לתפוס אותו בתוך היער.
‏השתמשנו במסוקים, בצילום תרמי,
‏בכל טכנולוגיה אפשרית.
‏לא השגנו תוצאות.
‏לא ידענו איפה הוא, ‏לא ידענו מה אנחנו עושים.
‏רוב הזמן חיפשנו במקום שבו ויראפאן לא היה,
‏אבל חיפשנו במחשבה שהוא שם.
‏זו הייתה משימה חסרת תכלית בעיניי.
‏אמרתי, "אנחנו מפספסים משהו.
‏"אנחנו מפספסים משהו. זו לא הדרך לחפש.
‏"לתפוס אותו בתוך היער
‏"זה בלתי אפשרי.
‏"לכן נצטרך לפתות אותו אל מחוץ ליער."
‏היה בידינו מידע
‏שוויראפאן מחפש בייאוש אחר אשתו,
‏כדי לפגוש את בנותיו.
‏הוא מעולם לא ראה את בתו השנייה.
‏הנערה כונתה בשם קוד, "הנערה מקוימבטור".
‏אמרנו לה מה להגיד למוטולקשמי.
‏"אפשר לפגוש אותו באחוזה שלנו,
‏"שנמצאת בקוטגירי.
‏"זה מקום מפגש אידיאלי."
‏אז אני, בנותיי ופריה נסענו לשם.
‏הכינו לנו לחם רוטי ועוף ברוטב.
‏היא אמרה, "איש לא ידע
‏"אם בעלך יבוא לכאן."
‏"אדאג לכך שזה יקרה", אמרתי.
‏כפי שתוכנן, ויראפאן היה בדרכו לקוטגירי.
‏בתוך היער המתינו צלפים.
‏הטמנו מטעני נפץ לאורך הבקתות,
‏והכול היה מוכן.
‏פריה הייתה סקרנית מאוד לגבי דברים מסוימים,
‏ושאלה אותי שוב ושוב.
‏עובדה שהיא לקחה אותי שוב ושוב ליער.
‏כשחשבתי על כל מה שהיא עשתה,
‏התחוור לי.
‏"משהו לא בסדר.
‏"לא כדאי שאישאר כאן.
‏"אני חייבת לעזוב את המקום הזה", החלטתי.
‏מוטולקשמי קלטה שמשהו קורה.
‏ויראפאן היה במרחק 20 ק"מ מנקודת המפגש,
‏ואז חזר אחורה.
‏לו נכנס לאחוזת התה, ויראפאן היה נורה.
‏אתה חושב שהיה נכון לערב את המשפחה?
‏הבטחנו את ביטחון המשפחה.
‏בנוסף, המשפחה לא נוצלה ‏כדי למשוך את ויראפאן,
‏הם רצו להיפגש איתו,
‏ואנחנו אפשרנו את המפגש ‏מתוך מטרה משלנו. זה הכול.
‏אבל תפיסתו כפורע חוק היא הבעיה שלי.
‏גיליתי שאפשר למשוך ‏את ויראפאן אל מחוץ ליער.
‏זו הייתה יחידת אס-טי-אף חדשה לגמרי
‏שלא ראיתי בעבר.
‏נועזת מאוד.
‏עם טקטיקה ברמה הגבוהה ביותר.
‏מאות אלפי רופי כבר בוזבזו מכספי הציבור.
‏הרבה יותר מדי שוטרים קיפחו את חייהם.
‏שוטרים נוספים…
‏- סונאד ‏עיתונאי חוקר -
‏עדיין עסקו במרדף אחר אדם אחד.
‏תבוא…
‏בלי מיקרופון, תודה.
‏אדוני, יש משהו מיוחד?
‏אין מה ל… ‏-אדוני?
‏אדוני, כמה… אדוני? ‏-לא, אנחנו לא יכולים…
‏אדוני, כמה ימים אתה…
‏לא, אין לנו פרטים… ‏-ויראפאן.
‏כמה ימים, אדוני?
‏אנחנו לא יכולים למסור פרטים כאלה.
‏זה עניין של סודיות טקטית.
‏לכן לא נמסור…
‏כשמר ויג'יי קומאר ‏מונה לתפקיד מפקד האס-טי-אף,
‏הוא היה חייל משכמו ומעלה.
‏הוא היה ביחידת ההגנה המיוחדת
‏שאבטחה את ראש הממשלה.
‏צנוע מאוד, בלי אגו.
‏- ק' ארקש ‏כוח משימה מיוחד של קרנאטקה -
‏הוא היה מקצועי ויסודי.
‏כשמר ויג'יי קומאר פיקד על היחידה,
‏ננקטו פעולות רווחה רבות בעזרת הממשלה.
‏הוקמו מחנות רפואיים.
‏הנזק שנגרם בעבר על ידי האס-טי-אף ‏כתוצאה מהזוועות שהתחוללו בכפרים
‏הופחת באופן משמעותי.
‏לא נעצרו כפריים נוספים.
‏שתלנו מודיעים רבים בכפרים
‏והגנו על זהויותיהם.
‏מר ויג'יי קומאר ביסס את הפעולות שלו ‏על המודיעין שאספתי.
‏האסטרטגיה הייתה לחדור לכנופיה באופן כזה
‏שיאפשר לי להוציא אותו מהיער.
‏כך הכרנו שלושה או ארבעה אנשים מכפרים שונים
‏שהיו בקשר עם ויראפאן.
‏הסיבה היחידה שאני מבקש לא לחשוף את זהותי
‏או להראות את פניי היא משום שהמידע הזה
‏נשמר זמן רב בסוד בשתי מדינות שונות.
‏איך אוכל לחשוף אותו לציבור?
‏- "טריידר", סוחר מקומי -
‏עבדתי כסוחר בקרבת הגבול ‏בין טאמיל נאדו לקרנאטקה.
‏איש מקרובי משפחתי ומחבריי ‏לא ידע שפגשתי את מלך הג'ונגל ויראפאן.
‏פעלתי בזהירות במשך שלושה חודשים.
‏הבאתי להם אבקת חלב, תפוחים, ענבים,
‏תמרים, ממתקים, כל מה שהם רצו, ‏ארבע או חמש פעמים.
‏הם שילמו לי כסף.
‏זה הכול.
‏זה היה הקשר היחידי בינינו.
‏אבל ידעתי שמשהו לא בסדר.
‏הכנופיה השתמשה בכמה אנשים מהכפר ‏לאספקה של מזון ושל דברים אחרים.
‏מאוחר יותר גיליתי
‏שמשטרת טאמיל נאדו תפסה את כולם.
‏הרגשתי שהמשטרה סוגרת עליי.
‏הייתה לי תינוקת בת שנה,
‏ובכל פעם שהסתכלתי עליה, ‏הגוף שלי רעד בפאניקה.
‏אם משטרת קרנאטקה תעצור אותי, ‏היא תהרוג אותי,
‏אבל משטרת טאמיל נאדו לא תהרוג אותי.
‏אולי יכניסו אותי לכלא לחמש עד עשר שנים.
‏זו הייתה תקופה נוראית.
‏לכן החלטתי לספר להם את האמת ‏כדי להציל את עצמי מצרות נוספות.
‏זו הייתה הפעם הראשונה ‏שראיתי את ויג'יי קומאר פנים אל פנים.
‏"עשיתי טעות גדולה.
‏"פגשתי את ויראפאן, אדוני."
‏ויג'יי קומאר ביקש ממני להיות רגוע ‏ולהמשיך בענייניי כרגיל.
‏"איש לא יפגע בך.
‏"אף אחד לא יפר את החלטתי כאן.
‏"אני מפקד יחידות האס-טי-אף ‏של שתי המדינות, נכון?"
‏- כוח משימה מיוחד ‏ארוד -
‏"תעשה בדיוק מה שהוא אומר לך.
‏"אנחנו לא נציב בפניך מכשולים.
‏"עלינו להבין את צרכיו
‏"וכיצד נוכל למלא אותם."
‏הוא ביקש ממני להיות אמיץ ולהיכנס ליער.
‏מלך היער ויראפאן ישב מולי.
‏הוא סירק את שפמו.
‏הוא נראה כמו אריה זקן ואכזרי, ‏ידיו משולבות.
‏"אנחנו צריכים אדם חשוב.
‏"קולאטור מאני.
‏"אתה צריך להיפגש איתו ולהביא אותו לכאן. ‏זה קריטי להשגת המטרות שלי."
‏אחי, כאן ויראפאן.
‏אני צריך לפגוש אותך בהקדם האפשרי.
‏יש לי הרבה על מה לדבר איתך.
‏אנחנו רק שלושה. אין לנו כוח אדם.
‏השדים משגיחים עלינו בקפידה.
‏אני משתוקק להיפגש ולדון איתך בכמה דברים.
‏תודה רבה, אחי. להתראות.
‏הלכתי רק כדי לגלות מה זה. ‏לא הייתה לי ברירה.
‏- קולאטור מאני ‏מדינאי -
‏הייתה לי פינה חמה בלב בשבילו.
‏כשמאני ואני נפגשנו איתו, ‏ויראפאן חיבק את מאני חזק.
‏הם לא הודו בזה, ‏אבל הם כבר בקושי החזיקו מעמד.
‏הם אמרו, "רודפים אותנו כל הזמן,
‏"ואנחנו נמלטים כל הזמן. ‏בכל מקום יש שוטרים."
‏הראייה שלו הידרדרה.
‏הוא הרגיש שזה קרה ‏בגלל הצבע לשיער שהוא השתמש בו.
‏הוא רצה לעבור ניתוח בעיניים.
‏אמרתי לו שאי אפשר להביא לשם רופאים,
‏ושהוא צריך לצאת מהיער.
‏הוא לא הבין מספיק ברפואה.
‏הוא אמר, "פשוט צריך ‏להוריד כמה חלקים מהעיניים שלי. למה לא?"
‏אז הוא סיפר לי ‏שהוא רוצה לנסוע לאילם, סרי לנקה.
‏אמרתי, "זה יהיה קשה.
‏"לא תוכל לחמוק בקלות כזאת. ‏יש שוטרים בכל מקום."
‏אמרתי את זה כדי להרגיע אותו,
‏ואז הוא עזב את הנושא.
‏הוא התקשר אליי כמה ימים לאחר מכן.
‏"אחי, תעשה משהו, בבקשה."
‏אחרים ידעו על התוכנית הזאת?
‏אני לא יודע, ייתכן שהשמועה התפשטה.
‏מייד העברתי את המידע הזה למשטרה.
‏הרגשתי כמו זיקית, ‏הייתי תקוע בין שתי הקבוצות האלה.
‏אמרתי לוויג'יי קומאר, "ויראפאן כמו ילד.
‏"בבקשה אל תהרוג אותו בטעות."
‏הוא ענה, "זה הכישרון שלו.
‏"הוא גורם לדברים לקרות
‏"כשהוא מראה את ליבו הילדותי ‏למי שהוא פוגש."
‏ביקשו ממני לא להמעיט בערכו ‏בגלל הגישה הילדותית שלו.
‏אמרתי בקול רועד, "אדוני, אני מפחד".
‏"אין לך ממה לחשוש. הכול מתחיל להסתדר.
‏"אתה לא צריך לדאוג. אנחנו סוגרים עליו."
‏אין בו חולשה.
‏הוא לא שתה אלכוהול.
‏הוא גם לא היה רודף שמלות.
‏הוא ירא את האל והאמין באסטרולוגיה.
‏פעל לפי אינסטינקטים.
‏הוא ראה כל כך הרבה דם בחייו.
‏הוא לא היה פחדן ולא חשש משום דבר.
‏כל עוד הוא היה ביער, הוא היה בלתי מנוצח.
‏נדרשה אסטרטגיה כדי להבין את חולשתו.
‏היה לו 70 אחוז קטרקט. ‏הוא לא יכול ללכת בלילה.
‏זו הדאגה הכי גדולה שלו.
‏דבר שני, הוא רצה להשיג עוד כלי נשק.
‏לשם כך הוא חיפש איש קשר.
‏זו הייתה תחילת הסוף.
‏איש הקשר נהג לבוא בכל יומיים-שלושה ‏ולפגוש אותי פנים אל פנים.
‏אחת מפיסות המידע הכי חשובות שהוא סיפק לנו
‏הייתה על סוחר נשק
‏שהיה אמור לספק כלי נשק לוויראפאן ‏בתאריך מסוים.
‏עצרנו את סוחר הנשק בדרכו.
‏שידלנו אותו להיות המשת"פ שלנו.
‏אמרנו לו לתת את הנשק לוויראפאן
‏באמצעות איש הקשר שלו, כפי שתכנן,
‏אבל לומר שכלי הנשק האלה נרכשו ‏מטיגריסי טאמיל אילם שפועלים בסרי לנקה,
‏ושאדם בשם מוגילן סיפק לו אותם.
‏מי זה מוגילן?
‏זה היה ההימור הכי גדול ‏של יחידת האס-טי-אף עד כה,
‏להמציא מאפס
‏דמות שתתקשר עם ויראפאן.
‏מוגילן הזה הוא ההטעיה המושלמת. ‏הוא ימלא את כל רצונותיו של ויראפאן,
‏ויספק לו את ההזדמנות היחידה להציל את עצמו.
‏אני גילמתי את מוגילן.
‏למה לו לסמוך על אדם חסר פנים?
‏הוא לא פגש אותו.
‏זה היה התפקיד הארור שלי.
‏למוגילן יש קשרים עם הטאמילים בסרי לנקה.
‏במיוחד עם טאמיל אילם.
‏סוחר הנשק אמר לוויראפאן שאני אדם בעל השפעה
‏ושאני יכול לארגן פגישה עם פרבאקראן
‏וגם לטפל בבעיית העיניים שלו.
‏הוא ביקש מוויראפאן לפנות ישירות למוגילן.
‏אז סוחר הנשק נעצר על עברה על החוק ‏והוענש בהתאם.
‏הייתי בקשר איתו ‏במשך שלושה או ארבעה חודשים.
‏סיפקתי לו לוגיסטיקה, כלי נשק ועוד.
‏כל כלי הנשק נשאו את סמל הטיגריסים,
‏וכל הקליעים וכו' הגיעו מהם.
‏הוא חש כבוד רב ‏על כך שהוא קיבל נשק מאדם זה או אחר,
‏ואנחנו גם תיקנו לו את הרובים.
‏הוא היה משוכנע בכך ‏שאני נציג אמיתי של קבוצת טאמיל אילם.
‏אז הוא סיפר לי שהוא מתכנן לבקר בסרי לנקה.
‏הוא רצה לעבור ניתוח בעין.
‏הצעתי לו הזדמנות ‏להיפגש עם מנהיג טאמיל אילם,
‏דבר שהוא שאף לעשות במשך זמן רב.
‏גם פרבאקראן הקים ארגון עם 12 חברים.
‏הארגון שמנה 12 חברים ‏הפך להיות הטיגריסים הטאמילים.
‏עכשיו הם שולטים באזור בסרי לנקה.
‏אנחנו צריכים להשקיע בזה מאמצים.
‏הגמול עליהם יהיה ראוי.
‏הפלתם את ויראפאן בפח?
‏זו הדרך היחידה החוצה.
‏הוא הפיל אותנו בפח במשך 20 שנה.
‏היינו נחושים בדעתנו לעזוב.
‏היינו בדרך הנכונה.
‏הרעיון שלו היה שאם ניסע לסרי לנקה, ‏אף אחד לא יוכל לעשות לנו שום דבר,
‏ונוכל לחיות כמשפחה. פרבאקראן ידאג לנו.
‏הבשורה הגיעה לפרבאקראן עצמו
‏והוא הגיב?
‏זה מה שבעלי אמר לי.
‏פרבאקראן אמר על בעלי,
‏"הוא צריך להיות במקום בטוח. ‏הוא סבל כל השנים.
‏"לא ניעזר בו לקרבות שלנו.
‏"אם הוא יגיע לכאן, ניתן לו לנוח.
‏"נשכן אותו ואת משפחתו בעיר אחרת."
‏זה מה שנמסר לבעלי.
‏לא ראיתי אותו מאושר כל כך בשש-שבע הפעמים
‏שבהן נפגשנו לפני כן.
‏היה לו השפם המפורסם שלו. ‏הוא לבש חולצה ומכנסיים ירוקים.
‏הוא חיבק אותי ונישק אותי בלחי ימין.
‏הוא נאנח בהקלה ואמר,
‏"עזרת לשים סוף לכל הקשיים שלנו.
‏"בכל שנותיי, אף תוכנית שלי לא נכשלה,
‏"אבל מעתה והלאה תצטרך להיות זהיר במיוחד.
‏"תמיד תוודא שאף אחד מבחוץ ‏לא יודע על זה שום דבר.
‏"אתה מבין?"
‏אמרתי, "בסדר, אחי".
‏העיניים שלי נמלאו דמעות בלי ששמתי לב.
‏קיוויתי בליבי שלא יאונה לו כל רע.
‏הוא אמר, "אחי, בימים האחרונים
‏"האלה קאלי ‏הזהירה אותי מכמה דברים בחלומותיי.
‏"לפעמים יש לי פחד בלב.
‏"אני לא מבין אף אחד מהם."
‏אמרתי לו, "אחי, תיזהר בבקשה.
‏"אם יקרה משהו רע, תן לו לקרות. ‏זה בלתי נמנע."
‏הוא דיבר כך…
‏"ממילא אמות יום אחד,
‏"אבל אני לא רוצה למות מידי המשטרה."
‏זה הדבר האחרון שקרה בליל 13 באוקטובר.
‏במצבים כאלה התפתית לספר לו את האמת?
‏כן. המחשבה חלפה במוחי פעמיים.
‏הסוד הוא תמיד בין שני אנשים.
‏אם אדם שלישי מעורב, אלה חדשות.
‏ויג'יי קומאר ואני שמרנו על סודיות מוחלטת.
‏וידאנו שהסודות לא ידלפו.
‏כשבוע לפני כן,
‏כשנראה שהשטח פנוי, שקל יותר לחצות את היער,
‏"תהיה פנוי לאיסוף בשבוע הבא?"
‏הוא חישב ואמר, "ב-18 באוקטובר".
‏איפשהו במעמקי הג'ונגלים של טאמיל נאדו, ‏בקרבת דרמפורי,
‏עמדה להתרחש סדרת אירועים.
‏ואן משטרתי שגרמנו לו להיראות כמו אמבולנס
‏המתין במקטע כביש מרוחק.
‏ויראפאן ושלושה מעמיתיו ‏נכנסו אליו ללא גינונים מיותרים.
‏תלינו בתא הנוסעים תמונה של האלה.
‏במרכז המצח שלה
‏הייתה מצלמה יקרה מאוד מטייוואן.
‏כיוון שזו הייתה מצלמה רגישה, יכולתי לצפות
‏במיקומם של חברי הכנופיה בתוך הרכב.
‏הוא היה בטוח בעצמו מאוד ‏ופניו לא הסגירו כל חשש,
‏ספק או חשד.
‏ויג'יי קומאר ואני היינו בטוחים ב-90 אחוז ‏שהם ייסעו בכביש הראשי.
‏הרכב נסע בכיווננו.
‏אם הצ'קלקה של האמבולנס מסתובבת,
‏זה אומר שהם חמושים.
‏היה רגע של מתיחות רבה ‏כי לא יכולנו לנחש מה יקרה.
‏היו לנו שלוש יחידות קומנדו, כולן של צלפים
‏שהיו מוכנים לפתוח באש.
‏הסתדרנו בעמדותינו.
‏צפיתי בתנועתו של ויראפאן.
‏הוא היה מלא שלווה לקראת הנסיעה לסרי לנקה,
‏הפגישה עם המנהיג והניתוח בעיניים.
‏משאית עמוסה בקני סוכר התקרבה,
‏והנהג שלנו עצר מייד את הרכב.
‏ויראפאן הציץ החוצה כדי לבדוק למה הרכב עצר.
‏כשהוא ראה משאית בכיוון הנגדי,
‏הוא לא נבהל.
‏הוא לא הופתע.
‏"טוב, יש עוד משאית אחת, ‏ואנחנו מחכים שהכביש יהיה פנוי."
‏ניצלנו את הדקה הזאת ‏כדי להדליק את האור בתא הנוסעים.
‏קרן אור מלאה נדלקה.
‏תא הנוסעים הואר באור בוהק.
‏חברי הכנופיה הבינו שהם לכודים.
‏ראיתי בפניו מבט של "בגדת בי",
‏אבל הייתי רגוע באותו רגע.
‏לפחות המבצע הסתיים.
‏חלמתי חלום.
‏בעלי ואנשיו
‏נראו כאילו הם יוצאים מיער נרופור.
‏היו שם הרבה שוטרים,
‏והם הבחינו בכנופיה.
‏חשבתי לעצמי, ‏"השוטרים כאן והם עדיין לא שמו לב".
‏עד אז השוטרים כבר התחילו לירות.
‏בחלומי, צרחתי בכל הכוח.
‏התחלתי לבכות במציאות.
‏אני לא חולמת הרבה חלומות כאלה,
‏אבל הפעם חלמתי שהם נורו.
‏הקליע הראשון חדר לראשו של ויראפאן.
‏ברגע שהוא נורה, הוא התמוטט קדימה.
‏הדלתות האחוריות נפתחו מייד,
‏ומצאנו את כל הארבעה מתבוססים בדם.
‏הזירה הייתה מחרידה.
‏ויראפאן לא ציפה שדבר כזה ‏יקרה לו במהלך חייו.
‏הוא מת ללא מאבק.
‏- אמבולנס -
‏ראיתי בטלוויזיה את ארבע גופותיהם
‏מסודרות זו לצד זו בבית החולים, ‏מכוסות בסדינים שחורים.
‏- הרוגים, מר ויראפאן ‏זמן הגעת הגופה, 12:25 -
‏ישבתי וצפיתי זמן מה בחדשות.
‏כשהסתכלתי מקרוב, זיהיתי את פניו של בעלי.
‏"השפם שלו קוצץ."
‏לא ידעתי מה לעשות או איך להגיע לשם.
‏הייתי שם לבד.
‏אנשים נהרו לבית החולים מכל מקום.
‏אני הולכת לראות.
‏לראות את מה? ‏-את ויראפאן.
‏את מה שקרה לוויראפאן? ‏-כן.
‏מה עשו לו? ‏-אנחנו הולכות לראות את ויראפאן.
‏ירו בו למוות. ‏-אנחנו לא יודעות מה קרה לו.
‏עדיין לא ראינו אותו.
‏אנחנו סקרניות לראות אותו.
‏באנו ב-23:00 ‏ואנחנו עדיין מחכות לראות אותו.
‏- ויראפאן -
‏היו שם הרבה שוטרים מיחידת אס-טי-אף.
‏הם קיפצו שם עם רובים ‏והרימו את ויג'יי על הכתפיים.
‏כשראיתי את השוטרים עושים את זה, ‏רתחתי מזעם.
‏אני לא יודעת מה אמרתי, ‏אבל אמרתי משהו מתוך כעס.
‏מוטולקשמי ישבה ברכב לבד.
‏היא אמרה, ‏"אחי, לא נותנים לי לקחת אותו הביתה.
‏"הם מתכוונים לשרוף עכשיו את הגופה."
‏הם סידרו שם צמיגים ועצים.
‏אמרתי, "העבודה שלך נגמרה ברגע שירית בו.
‏"אם לשרוף או לקבור את גופתו, היום או מחר,
‏"את זה תחליט המשפחה.
‏"אל תתערב בזה."
‏אנחנו מחכים לאחיו ולבנותיו.
‏הם יארגנו את טקס האשכבה שלו כשיבואו.
‏מה הרגשת כשהסתכלת על הגופה של ויראפאן?
‏לא הרגשתי יותר מדי.
‏אני לא אומר את זה מתוך כעס או שנאה.
‏הרגשתי שאנשים יחושו הקלה
‏מכך שהוא מת.
‏אנשים סבלו מאוד.
‏הייסורים שהוא גרם ‏למי שגר בקרבת הגבול היו אדירים.
‏בשביל האנשים האלה, זה היה קרב שהסתיים.
‏שמחתי שהגיע הסוף
‏לאדם החייתי והאכזרי הזה
‏שהיה קללה לאנושות.
‏אבל גם בעיני אדם מן השורה,
‏האופן שבו הוא נהרג
‏מעלה כמה ספקות.
‏עלו שאלות רבות על מבצע "גולם".
‏למה האמבולנס היה סגור בפני כלי התקשורת?
‏למה היו באמבולנס כל כך הרבה חורי ירי,
‏אבל לוויראפאן היו פצעי ירי נקיים מאוד
‏באזור הראש והצוואר,
‏כאילו ירו בו מטווח קרוב?
‏למה הגופה של ויראפאן ‏הוצגה למצלמות רק מהצוואר ומעלה?
‏הממשלה ודאי תכננה משהו ‏כך שייראה כאילו הם ירו בו,
‏ויקבלו את כל הקרדיט.
‏זה שקר אחד גדול.
‏קיצצו את השפם של בעלי.
‏בעלי היה מעדיף למות ולא לקצץ את השפם.
‏הוא לא היה מקבל דבר כזה.
‏הכול היה מבוים.
‏מישהו שהיה שם
‏וסיכן את חייו במשך 12 שנה ‏כדי לתפוס את ויראפאן,
‏אמר שהוא נכח במקום ושזה מה שקרה.
‏את מאמינה לזה?
‏בשום פנים ואופן לא.
‏- ג'יאלליטה ‏ראשת ממשלת טאמיל נאדו -
‏שירתי באס-טי-אף מ-1999 עד 2004.
‏יש כתבים שישאלו אותי,
‏"אדוני, כתוב בעיתון שהרעלתם את ויראפאן
‏"ואז הוצאתם אותו החוצה."
‏היו הרבה גרסאות שונות.
‏"תענה רק על שלוש שאלות.
‏"הראשונה, האם ויראפאן מת או לא?"
‏כולם אמרו, "כן, ויראפאן מת.
‏"אתם מאמינים לנו?" "כן".
‏"ויראפאן מת מידי האס-טי-אף.
‏"יש על כך מחלוקת?"
‏"כן, אדוני. ללא ספק. ‏יחידת אס-טי-אף אחראית למותו."
‏"אתם מוזמנים למלא את החורים במה שתרצו, ‏לי לא אכפת.
‏"לא אנסה להוכיח את אמיתותו ‏או אדרוש לאשר את הסיפור שלכם.
‏"תכתבו כל מה שעולה בדמיונכם."
‏- למען המחר שלכם נתנו את ההיום שלנו ‏משטרת קרנאטקה -
‏הנקודה שלי הייתה ‏שעל יחידת אס-טי-אף הוטלה משימה.
‏המשימה הושלמה.
‏סוף פסוק.
‏- משטרת טאמיל נאדו -
‏שהיתי בג'ונגל שבע שנים מחיי.
‏קרופאסאמי, נוואס,
‏כל כך הרבה שוטרים אחרים, ‏הם שהו בג'ונגל לפחות 15 שנה.
‏אש!
‏היה שם הרבה סבל מנטלי.
‏כוח משימה מיוחד שפועל במשך זמן רב ‏ישפיע לרעה על כל משפחה.
‏בני משפחתי וחיי המשפחה שלי, כולנו…
‏סבלנו מזה.
‏העבודה הזו עלתה לנו בחיינו,
‏ושוטרים רבים ידעו שהם ימותו.
‏בכל זאת הועלו האשמות נגד המשטרה כולה.
‏בסופו של דבר, מר שנקר בידרי תושאל.
‏שנקר בידרי אמר להם,
‏"רבותיי, למרות כל הדברים הטובים ‏שעשיתי במבצע הזה,
‏"הקרדיט שייך ליחידה שלי.
‏"אם תמצאו טעויות,
‏"אם תגידו שיש פגמים כלשהם, ‏אקבל עליהם את האחריות."
‏אלו מילותיו של מנהיג.
‏- ביה"מ משיב לבידרי את כבודו -
‏לבסוף, הוועדה לא הענישה אף אחד.
‏הוא נהרג ב-2004.
‏בכל השנים שחלפו מאז,
‏לא בוצעו פשעים כאלה באזור כולו.
‏זה אומר שהמשטרה פתרה את הבעיה.
‏כן.
‏ויראפאן אולי מת.
‏הסיבה לקיומו של ויראפאן מלכתחילה,
‏הבעיות החברתיות, האם מישהו דיבר עליהן?
‏הפרות בוטות של כוחות ממשלתיים
‏נקברו עמוק ביערות האלה.
‏חיים שהוחרבו בשמו של ויראפאן.
‏כל כך הרבה מקרי מוות והתעללות שלא דווחו,
‏חיים שנהרסו ונקברו כמו האמת בתיק הזה.
‏מצד אחד, היער הוא יפה,
‏אבל בראשי אני שומע לפעמים שאגה.
‏צעקה של מישהו לפני שיורים בו.
‏אני שומע את הזעקות האלה.
‏אנשים ראו את ויראפאן כגיבור וכמנהיג.
‏זו האמת המרה והעצובה.
‏אם אזרחים מוכנים לקבל פושע
‏מבוקש על ידי המשטרה כגיבור,
‏זה מראה שהממשלה טיפלה בבעיה שלהם ‏בצורה לא ראויה בעליל.
‏העולם הכיר אותי
‏כמוטולקשמי, אשתו של ויראפאן.
‏אחרי כל הקשיים שהתמודדתי איתם,
‏חזרתי סוף סוף לאדמת מולדתי,
‏ואני סומכת עליכם.
‏בבקשה, ראו בי כבת והיו לצידי.
‏אנחנו מרגישים שבעלי
‏אתגר את המשטרה והתעמת איתה,
‏וחי ללא פחד.
‏אנו מכבדים את האומץ שלו.
‏מהו אומץ לדעתך?
‏אומץ הוא היעדר פחד מוחלט.
‏לא משנה כמה גדולה הבעיה,
‏צריך להתמודד איתה ולחיות בעולם הזה.
‏צריך לעבוד קשה ולהמשיך להתקדם.
‏גם אם האויב מתקרב, צריך להילחם ולנצח.
‏מבחינתי, הרג אינו מעשה אמיץ.
‏בסדר.
‏"אשתי היא לוחמת."
‏כשתבואי בפעם הבאה, אומר לך פנים אל פנים.
‏זה היה חוסר צדק, ‏אבל אין מה לעשות בקשר לזה.
‏המושכים בחוטים קובעים את החוקים.
‏וגם אני.
‏רק אלי השמיים והיער
‏יודעים את האמת במלואה.
‏בשנת 2004, בעת מותו, ויראפאן היה בן 52.
‏ויראפאן וחברי כנופייתו היו מבוקשים ‏על מותם של יותר מ-120 אנשים,
‏בהם 44 שוטרים ושומרי יער.
‏ויראפאן וכנופייתו היו אחראיים ‏לרצח של יותר מ-1,000 פילים
‏והברחת עץ אלגום בכמויות מסחריות.
‏השווי הכולל המוערך של משאבי היער שנבזזו
‏הוא כ-22 מיליון דולר, ‏לפי דוחות שפורסמו בשנת 2004.
‏מאז הקמתה של יחידת אס-טי-אף,
‏מדינות טאמיל נאדו וקרנאטקה ‏העסיקו כ-5,000 שוטרים
‏והוציאו כ-50 מיליון דולר ‏במצוד אחר ויראפאן.
‏תרגום כתוביות: עטר אברמסון