‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫סירי.‬
‫דארה?‬
‫בבקשה...‬
‫אל תפגעי בי.‬
‫[לשון קדומים] הישארו דרוכים.‬
‫אני אבודה.‬
‫א‬‫יני‬‫ יודעת איך הגעתי לכאן.‬
‫בבקשה.‬
‫[לשון קדומים] אם היא תנסה לברוח...‬ ‫הרגו אותה.‬
‫לאן את לוקחת אותי?‬
‫אני צריכה למצוא את דארה, בבקשה!‬
‫איך קוראים לך?‬
‫פיונה.‬
‫איפה אני? איך הגעתי...‬ ‫-את ביער ברוקילון.‬
‫בואי איתי.‬
‫אני לא משקר,‬
‫הוא בלע את הכפר כולו.‬
‫לא נשארה אפילו עצם אחת!‬
‫אל תסתכל עליי ככה, מנוול.‬
‫לכן היינו חייבים לקרוא לו...‬
‫לזאב הלבן!‬
‫והוא עמד במרכז האגם הקפוא,‬
‫כאילו הוא ידע שזה מגיע.‬
‫הקרח נפער לרווחה‬
‫וממנו יצא סלקימור!‬
‫יצור כזה לא ראיתם,‬
‫אבל הוא מסוגל להטביע ספינה עם פיו הענק‬
‫המלא בשיניים שטניות!‬
‫והוא בלע...‬
‫את המכשף...‬
‫בביס אחד!‬
‫זה פשוט מעולה.‬
‫סליחה, פשוט גראלט תמיד ממעיט בפרטים.‬
‫ואז מה קרה?‬
‫הוא מת.‬
‫הוא בסדר גמור.‬
‫שמע, הייתי שם בעצמי.‬
‫ראיתי את זה קורה במו...‬
‫רואה?‬
‫מה הסירחון הזה?‬
‫קרביים של סלקימור. ‬
‫הר‬‫גתי‬‫ אותו מבפנים.‬‫ ‬‫אקח את הכסף שמגיע לי.‬
‫"‬‫זרקו מטבע למכשף‬
‫הו, עמק שופע‬
‫זרקו מטבע למכשף‬
‫ידיד האנושות‬‫"‬
‫בחיי.‬
‫תודה!‬
‫אין בעד מה.‬
‫ועכשיו, מכשף, הגיע הזמן לפדות את חובך.‬
‫"איזה חוב?" אתה בטח שואל‬‫ ‬‫את עצמך.‬ ‫ובכן, אספר לך.‬
‫עשיתי אותך מפורסם, מכשף.‬
‫יש לי זכות לתבוע ‬‫עשרה אחוזים ‬‫מהרווחים שלך,‬
‫אבל במקום זאת, רק אבקש ממך‬
‫טובה פיצ-פצפונת.‬
‫לך תזדיין, משורר.‬
‫עבור לילה אחד של עבודה‬
‫תזכה לשלל של תענוגות ארציים.‬
‫גדולי האומנים הקולינריים‬
‫יכינו לך מטעמים הראויים לאלים.‬
‫גבירות שיגרמו לשמש עצמה להסמיק‬
‫בחיוך ענוג אחד.‬
‫נהרות של המשקאות הכי מתוקים‬‫ ‬‫מהנדירים שב...‬
‫לעזאזל!‬
‫אוכל, נשים ויין, גראלט!‬
‫די, תפסיק עם אנחות המחאה.‬
‫זה רק ערב אחד בתור שומר הראש‬ ‫של חברך הטוב ביותר בעולם.‬
‫כמה קשה זה יכול להיות?‬
‫אני לא חבר שלך.‬
‫אה, באמת?‬
‫אתה בדרך כלל מרשה לזרים גמורים‬ ‫למרוח לך בבונג על הישבן?‬
‫כן, זה בדיוק מה שחשבתי.‬
‫כל לורד, אביר ומלך ששווים משהו‬
‫יהיו בטקס האירוסין הזה.‬
‫הלביאה של סינטרה בעצמה‬‫ ‬‫תהלל ותשבח‬
‫את ההופעה המנצחת של יסקייר!‬
‫וכמה מהם רוצים להרוג אותך?‬
‫קשה לומר. בשלב מסוים הפסקתי לספור.‬
‫נשים, פילגשות, לפעמים גם אימהות.‬
‫כן, איזה פרצוף!‬
‫פרצוף מפחיד!‬
‫אף לורד שפוי לא יתקרב אליי‬
‫כשאתה עומד לידי עם כזו הבעה.‬
‫במחשבה שנייה,‬
‫אולי כדאי שתירגע עם השיכר הסינטרני.‬ ‫עדיף לשמור על ראש צלול.‬
‫לא אעביר את הלילה פיכח‬‫ ‬‫רק כ‬‫י ‬‫תחבת‬ ‫את הנקניק שלך‬‫ ‬‫למזווה המלכותי הלא נכון.‬
‫ואני לא הורג אף אחד.‬
‫לא בגלל ריבים מטופשים של בני אדם.‬ ‫-‬‫כן.‬
‫אתה לעולם לא מתערב.‬‫ ‬‫רק שאתה כן,‬
‫כל הזמן.‬
‫זה מה שקורה כשמזדקנים?‬ ‫נהיים עצבניים וחמומי-מזג?‬
‫בעצם, תמיד רציתי לדעת.‬ ‫מכשפים פורשים מתישהו?‬
‫כן, אם הם איטיים והורגים אותם.‬
‫נו, בטח יש משהו שאתה רוצה‬
‫אחרי שכל עניין ציד המפלצות הזה ייגמר.‬
‫אני לא רוצה כלום.‬
‫טוב, מי יודע?‬
‫אולי מישהי שם תרצה אותך.‬
‫איני‬‫ זקוק ל‬‫איש.‬
‫ו‬‫איני רוצה‬‫ שיזדקקו לי.‬
‫ובכל זאת...‬
‫הנה אנחנו.‬
‫איפה הבגדים שלי, יסקייר?‬
‫ובכן, הם די היו מכוסים בקרביים של סלקימור,‬
‫אז שלחתי אותם לכביסה.‬
‫בכל מקרה, הערב אתה לא מכשף.‬
‫הישאר קרוב, היראה מרושע‬ ‫והעמד פנים שאתה אילם.‬
‫אסור שיגלו מי אתה.‬
‫גראלט מריוויה, המכשף הגדול!‬
‫חרא.‬
‫לא ראיתי אותך מאז המגפה.‬
‫אלה היו זמנים, מאוסאק.‬
‫התגעגעתי למצב הרוח החמוץ שלך.‬
‫פחדתי ש‬‫הערב יהיה‬‫ משעמם‬‫, ‬‫אבל עכשיו‬ ‫שהזאב הלבן הגיע,‬‫ ‬‫אולי לא הכול אבוד.‬
‫למה אתה לבוש כמו סוחר משי מסכן?‬
‫מה? בוא איתי.‬
‫לחיי מאוסאק!‬
‫כן!‬
‫הנסיך וינדהלם מאטר‬‫ה‬‫!‬
‫אני מייעץ לארמון בסקליגה כבר שנים.‬
‫הם אנשים מחוספסים, אבל הם מלח הארץ, כמוני.‬
‫זקנים ומתפוררים.‬
‫כמה זמן עד ששוק הסוסים הזה ייגמר?‬
‫אנשי מלוכה קלים יותר לעיכול...‬
‫במינונים קטנים.‬
‫לא הייתי בונה על לעזוב לפני הבוקר.‬
‫המחזרים האלה יתחרו כל הלילה‬ ‫על ידה של הנסיכה פאווטה.‬
‫נישואים למשפחת המלוכה הזו הם פרס יקר.‬ ‫מי לא ירצה לעמוד בראש הממלכה החזקה בארץ?‬
‫אז על איזה מהזבלים האלה אתה מהמר?‬
‫בוא איתי, יש עוד הרבה מה לראות.‬
‫זו לא התערבות הוגנת.‬
‫הפרחח האדמוני ההוא,‬ ‫קראק אן קרייט, יינשא לפאווטה.‬
‫הלביאה כבר סידרה את העניין‬ ‫עם דודו של הנער,‬
‫אייסט טורסק.‬
‫אף אחד לא יעז לאיים על ברית כזו חזקה.‬
‫הוא לא רע עם פגיון.‬
‫הוא גם לא רע עם נשים.‬ ‫-‬‫הכול הצגה.‬
‫המלכה קלנתה סירבה לו‬ ‫שלוש פעמים אחרי שהמלך רוגנר מת,‬
‫למרות ששניהם מחליקים זה סביב זו‬
‫כמו ברבורים מאוהבים.‬
‫לא.‬
‫היא לא רצתה לחיות שוב בצילו של בעלה.‬
‫משהו בך מזכיר לי מנוול אחד‬
‫שפעם ראיתי בורח מחדרה של אשתי!‬
‫ובכן...‬
‫תוריד מכנסיים!‬ ‫-מה?‬
‫לא ראיתי את הפרצוף של הזבל הקטן,‬
‫אבל לא אשכח את התחת המחוצ'קן ההוא.‬
‫טוב, ובכן... גראלט.‬
‫סלח לי, אדוני.‬
‫זה קורה כל הזמן.‬
‫יש לו פרצוף של רמאי ופחדן,‬
‫אבל למען האמת,‬
‫שור בעט לו בביצים כשהוא היה קטן.‬
‫טוב, זה...‬
‫נכון.‬
‫אני מתנצל.‬
‫בבקשה, הטבע את...‬
‫הצער שלך על חשבוני, סריס.‬
‫וואו, תודה רבה לך.‬
‫קודם אתה מושך את כל תשומת הלב‬
‫ואז אתה משמיץ את שמי הטוב.‬
‫הצלתי את חייך. מעכשיו אתה לבד.‬
‫נסה לא לקבל פגיון בגב עד הבוקר.‬
‫נא לקום לכבוד הוד מלכותה, הלביאה,‬
‫המלכה קלנתה מסינטרה!‬
‫בירה!‬
‫אני מתנצלת, אדוניי הנכבדים.‬
‫כמה עיירות פוחזות בדרום‬ ‫היו זקוקות לתזכורת שאני המלכה.‬
‫זה טוב לדם ולליחות.‬
‫הכינו את סיפורי הגבורה שלכם,‬ ‫מחזרים אדיבים.‬
‫הבת שלי רוצה לגמור עם זה כבר.‬
‫וגם אני.‬
‫משורר, מוזיקה!‬
‫לא, שיר שמח!‬
‫שמור את היבבות להלוויה שלי.‬
‫שלוש, ארבע.‬
‫תכף זה ייגמר.‬
‫נראה לך ‬‫שרציתי להינשא לאביך?‬
‫אני לא מוכנה שתבכי כאן.‬
‫את בתה של הלביאה, התנהגי בהתאם!‬
‫אולי כדאי שאביא כמה חקלאים מורעבים‬ ‫ואשחט אותם.‬
‫או שאערוף כמה ראשי שדונים‬‫ ‬‫ואתלה אותם‬
‫בתור דוגמה למי שממרה את פי.‬
‫אני לא מוכנה שההיסטריה שלך‬ ‫תהרוס את כל הערב.‬
‫חוץ מזה, האידיוט החזירי הזה הוא המפתח‬
‫להמשך כוחה של סינטרה‬ ‫אחרי שאהיה קבורה באדמה.‬
‫הוא בחור מבית טוב.‬
‫יש גרועים יותר.‬
‫ויש טובים יותר!‬
‫תשכבי עם מי ש‬‫תרצי ‬‫כשתהיי נשואה.‬
‫יש לך את הדם של אימא שלך. את תסתדרי.‬
‫לאן ניסית להגיע, פיונה,‬
‫כשאיבדת את הדרך?‬
‫ברחתי.‬
‫מהמלחמה.‬
‫את...‬
‫באמת לא זוכרת‬
‫איך הגעת ליער ברוקילון?‬
‫אבל שמעת אותו קורא לך.‬
‫היו עוד יערות רבים כמו זה...‬
‫לפני התנגשות העולמות.‬
‫הסתגלנו, נלחמ‬‫נ‬‫ו ביצורים ובבני האדם‬ ‫שניסו לכלות אותנו.‬
‫עכשיו נשארנו רק אנחנו.‬
‫הדריאדות.‬
‫דארה!‬
‫אני שמחה שאתה חי.‬
‫הוא יהיה בסדר?‬
‫תנשוך את זה.‬
‫למים של ברוקילון יש כוח רב.‬
‫כל מי שנכנס ליער בפעם הראשונה‬ ‫חייב לשתות מהם.‬
‫מי שיש לו כוונות רעות כלפי ברוקילון...‬
‫מת מייד.‬
‫רק טהורי הלב שורדים...‬
‫ורשאים להישאר.‬
‫ועם הזמן,‬
‫המים של ברוקילון משככים את הסבל שחוו‬
‫וגורמים להם לשכוח.‬
‫אני חושבת שתאהבי את זה. אני צודקת,‬
‫פיונה?‬
‫כי את מפחדת, ולא רק מהמלחמה.‬
‫נכון?‬
‫שניכם תשתו מהמים.‬
‫והכול יתגלה.‬
‫אתה משקר, חרא קטן!‬
‫בקושי נתקלת בארוחה גרועה בכל חייך,‬
‫ובטח שלא במנטיקור.‬
‫הכנעתי מנטיקורים פי שלושה‬ ‫יותר שמנים ומכוערים ממך בעזרת הלהב שלי!‬
‫בעזרת הבולשיט שלך, יותר נכון.‬
‫אז כמה זנבות עם עוקץ יש לו?‬ ‫-שניים.‬
‫עוף מפה ותתחרבן!‬
‫יש חמישה. אני יודע. הרגתי אחד.‬ ‫-הוד מעלתך, זה גראלט מריוויה.‬
‫מספיק!‬
‫יש לנו אורח מיוחד הערב.‬
‫אולי הוא יוכל לקבוע‬ ‫מי מהאדונים הנכבדים דובר אמת.‬
‫אף אחד מהם.‬
‫אתה קורא לי שקרן, איש זקן?‬
‫השוחט מבלוויקן מדבר שטויות גמורות.‬
‫אולי האדונים נתקלו...‬
‫במנטיקור מזן נדיר.‬
‫אכן.‬
‫אולי האורח הנכבד ירצה לשעשע אותנו‬
‫בסיפור על טבח השדונים בקצה העולם?‬
‫לא היה שום טבח.‬
‫חבורה של שדונים מרופטים כיסחו אותי במכות.‬
‫כמעט שיספו לי את הגרון‬
‫כשפילוונדרל שחרר אותי.‬
‫אבל השיר!‬
‫כן, השיר.‬
‫לפחות כשהלהב של פילוונדרל נישק את גרוני,‬ ‫לא חרבנתי במכנסיים.‬
‫וזה כל מה שאני מקווה בשבילכם,‬‫ נכבדיי‬‫.‬
‫שבנשימתכם האחרונה‬
‫תמותו בלי לחרבן.‬
‫אבל אני בספק.‬
‫הלהב שלך היה על גרונו של פילוונדרל‬ ‫אילו‬‫ היית שם, הוד מעלת‬‫ך‬‫.‬
‫לא שהשדונים המנוולים היו זוחלים מהמאורה‬ ‫כדי לפגוש אותך בשדה הקרב.‬
‫כל אדם המוכן להצטייר בצל כישלונותיו‬
‫יהיה בן-שיחה מעניין ביותר הערב.‬
‫בוא, מכשף.‬
‫שב לידי כשאני מחליפה בגדים.‬
‫למה היא קראה לך "פיונה"?‬
‫מאוסאק, הוא גידל אותי ו...‬
‫הוא הזהיר אותי‬ ‫שלא אגלה לאף אחד מי אני מחוץ לטירה.‬
‫ועכשיו האביר השחור רודף אחריי.‬ ‫-טירה?‬
‫אני הנסיכה סירילה...‬
‫מסינטרה.‬
‫מה קרה?‬
‫סבתא שלך שחטה את המשפחה שלי!‬
‫לא, זה לא נכון.‬
‫היא נתנה את הפקודה.‬
‫אחרי מרד פילוונדרל...‬ ‫-היא לא הייתה עושה זאת.‬
‫החיילים שלה...‬
‫צחקו תוך כדי מעשה.‬
‫רצחו ואנסו.‬
‫הם צחקו הכי חזק‬‫ ‬‫כשהם תלו תינוקות מהרגליים‬
‫ומחצו את ראשיהם.‬
‫רק אני נשארתי.‬
‫כי התחבאתי.‬
‫הייתי צריך להציל אותם.‬
‫או להילחם ולמות.‬
‫אני לא יודעת מה לומר.‬
‫אל תגידי כלום.‬
‫הם כבר מתים.‬
‫הייתי נותן הכול כדי לשכוח מי אני.‬
‫אסור לי.‬
‫אני חייבת למצוא את גורלי.‬
‫למה? בגלל שסבתא שלך אמרה לך?‬
‫אולי כדאי שתתחילי לחשוב בשם עצמך.‬
‫כי היא כבר מתה.‬
‫ואת כאן עכשיו.‬
‫לעזאזל עם הדבר הארור הזה.‬
‫כבר הייתי מעדיפה ללבוש שריון.‬
‫גם אני.‬
‫בהחלט.‬
‫ספר לי, איך מכשף מוצא את עצמו‬ ‫במשתה הנישואים של בתי,‬
‫לבוש כמו...‬
‫אני מגן על המשורר‬ ‫מפני נקמתם של בני אצולה נבגדים.‬
‫אידיוטים כולם.‬
‫בכל זאת, אני שמחה שאתה כאן.‬ ‫זה יכול להיות שימושי.‬
‫אין לי ספק שיישפך כאן דם הערב.‬
‫אחסוך מהמלכה דיבורים מיותרים.‬
‫אני לא שומר ראש להשכרה.‬
‫אבל המשורר שכר אותך.‬
‫אני עוזר לאידיוט להשתחרר מהכסף שלו.‬
‫והוא האידיוט?‬
‫אני רק אומרת,‬‫ ‬‫אם תפרוץ כאן סערה הערב,‬
‫אני בטוחה שאפשר לסמוך עליך‬ ‫שתסלק בעדינות גורמים מסוימים‬
‫שעלולים לצוץ פתאום?‬
‫הייתי עושה זאת בעצמי‬‫, ‬‫אם לא הייתי מוכרחה‬ ‫לשמור‬‫ ‬‫על ארשת של נימוסים ויחס הוגן.‬
‫היי.‬
‫אני לא יכול לעזור לך.‬
‫כל כך ישיר.‬
‫כמלכה, אני יכולה לצוות עליך.‬
‫אם הייתי אחד הנתינים שלך.‬
‫הייתי מענה אותך באיטיות עד שתציית.‬
‫הוד מעלתה תעשה כרצונה.‬‫ ‬‫אי אפשר לשחד אותי.‬
‫נו, באמת.‬
‫לכל אחד יש מחיר.‬
‫לורד פרגרין מנילפגארד.‬
‫קדימה, לורד פרגרין!‬
‫עוד צליל אחד, דרייג בון-דו,‬ ‫ו‬‫אשלח לאימך ‬‫חמת חלילים‬‫ שאתפור‬‫ מהמעיים שלך‬‫.‬
‫המלכה קלנתה,‬
‫נישואיי לבת שלך‬ ‫יאחדו את פנינת הצפון ופנינת הדרום‬
‫ויצרו ברית איתנה‬ ‫שאף אחד לא יעז לערער עליה.‬
‫ו...‬
‫אני אחד מחמישה אחים, בלי אחיות.‬
‫הזרע המובחר שלי בתוך פאווטה‬ ‫יפיק לנו זכרים חזקים שיהיו יורשי עצר.‬
‫סינטרה היא אכן פנינת הצפון,‬
‫אבל נילפגארד היא עדיין‬ ‫הסמרטוט המסריח של הדרום, וגם זה בקושי.‬
‫תגיד, זה נכון שאתם שותים שתן‬ ‫ואוכלים את הצאצאים שלכם?‬
‫מלכים מנילפגארד לא נשארים מלכים לאורך זמן.‬
‫מי יפיל את הטוען לכתר? אתה?‬
‫כמה זמן תשרוד?‬
‫שנה? חודש? יום?‬
‫לורד סטירגארט מקדוון.‬
‫אני יודעת מה אומרים.‬ ‫"המלכה קאליס המסכנה. עוד בת."‬
‫אני רק רחם בשבילו.‬
‫לא יותר מאשר מכשיר בשרני לייצור יורשי עצר.‬
‫המנוול דואג לכלבים שלו יותר מאשר לי.‬
‫קחי אותה.‬
‫למה שלא תישארי בליריה? תארחי לי לחברה.‬
‫אחרי שאלווה את הוד מעלת‬‫ך‬‫ לחצר המלוכה‬‫,‬ ‫אני חוששת שעליי לשוב לאדירן.‬
‫אני מקנאת בך. באמת.‬
‫הקוסמת של המלך.‬
‫כמה נפלא!‬
‫קדימה, אנחנו נוסעות ביחד כבר כמה ימים.‬ ‫דברי בחופשיות.‬
‫אני אוהבת...‬
‫את העובדה שוויתרתי על הכול‬ ‫כדי לשרת בחצר המלך.‬
‫שהאמנתי שזה שווה את זה,‬
‫שזאת תהיה המורשת שלי.‬
‫קוסמת החצר הכי גדולה אי פעם.‬
‫ואני ממש אוהבת...‬
‫את העובדה שבמקום זה,‬‫ ‬‫ביליתי את...‬
‫שלושת העשורים האחרונים‬
‫בכיבוי שריפות פוליטיות מטופשות.‬
‫מנגבת הישבנים המלכותית.‬
‫מצבי גרוע בהרבה.‬
‫אנשים שופטים אותך לפי מי שאת,‬ ‫לא לפי מה שאת יכולה לתת להם.‬
‫בחרת היטב ‬‫כשוויתרת על השטויות ההן.‬
‫עבור התינוקת הזו, אני עולם ומלואו.‬
‫חבל שהיא כזאת משעממת.‬
‫רוצי!‬
‫ברחו!‬
‫אדאג שישפדו את ראשו של השודד‬ ‫מחוץ לטירת המלך‬‫ ‬‫לפני רדת הלילה.‬
‫איך הוא מעז?‬
‫זה היה רוצח שכיר,‬
‫לא שודד.‬
‫מה את מנסה לומר?‬
‫הוא נשכר‬‫ להרוג אותך.‬
‫מה?‬
‫למה?‬
‫נראה שנגמרו לך ההזדמנויות‬ ‫לספק למלך שלך יורש זכר.‬
‫לא, הוא לא...‬
‫המנוול ההוא!‬
‫רוצי!‬
‫עוקבים אחרינו.‬
‫תחשבי! מה המלך נתן לך‬‫ ‬‫שאפשר לעקוב אחריו?‬
‫קדימה!‬
‫[לשון קדומים]‬
‫אני לא אחזיק מעמד!‬
‫הזדרזי!‬
‫הם עדיין עוקבים אחרינו.‬
‫קומי, מכשפה חסרת תועלת.‬
‫איך לא צפית את זה? את אמורה להגן עליי.‬
‫כלבה נוראית וחסרת תועלת!‬
‫"‬‫דייג יקר‬
‫עזור לבתך, יש לה חשק בל יתואר‬
‫למשוך לי בשופר‬
‫שעומד כל בוקר מאושר‬
‫כי לא נאה ולא יפה‬
‫לזיין עם כלי רפה‬
‫פן הנכד העולל‬
‫יצא שעיר כמו כבש מקולל‬
‫פועה ונוער כל היום, היי הו‬
‫בתו של הדייג...‬‫"‬
‫כמה עוד אצטרך לסבול מטקסי הראווה האלה?‬
‫זה...‬
‫כל זה בגלל שהמסורת הגברית דורשת זאת.‬
‫לו הייתי גבר,‬
‫הייתי יכולה להגיד לכולם שיזדיינו מפה,‬ ‫להכריז למי פאווטה תינשא‬‫ ‬‫ולגמור עם הסיפור.‬
‫או יותר טוב, לתת למסכנה להחליט בעצמה.‬
‫משהו אומר לי שזו לא הפעם הראשונה‬
‫שאת מתמודדת‬‫ ‬‫עם גחמותיה של המסורת הגברית.‬
‫למעשה,‬
‫אני מתערב שאת מצטיינת בזה.‬
‫נראה שגם אתה יודע להתמודד עם טיפשים.‬
‫ספר לי, מכשף,‬
‫מדוע נשארו כל כך מעטים מכם?‬
‫כבר אי אפשר ליצור עוד מאיתנו‬
‫מאז נפילתה של קר מורן.‬
‫ספרי לי, הוד מעלתך,‬
‫מדוע את מסתכנת בשדה הקרב‬
‫כשאת יכולה לנוח על כס המלכות?‬
‫כי יש משהו פשוט בחיסול מפלצות, לא?‬
‫נראה שאנחנו זוג משמיים, גראלט מריוויה.‬
‫קראק! הגיע הזמן.‬
‫תזיז את ‬‫התחת השעיר שלך.‬
‫סלחי לי על ההתפרצות המאוחרת, הוד מעלת‬‫ך‬‫,‬ ‫ועל אי-ההבנה עם השומרים שלך.‬
‫בבקשה, פניי לשלום.‬
‫אני זקוק רק לרגע אחד מזמנך.‬
‫שמי לורד ארצ'יון מארלנוולד‬
‫ובאתי לבקש את ידה של בתך.‬
‫אביר...‬
‫חסר ייחוס...‬
‫מאיזו עיירה נידחת...‬
‫מעז להיכנס לחצר שלי‬
‫בלי לחשוף את פניו?‬
‫אני מתנצל, הוד מעלתך.‬
‫שבועת אבירים מונעת ממני לחשוף את פניי‬
‫עד הישמע הפעמון השנים-עשר.‬ ‫-שטויות.‬
‫מכשף...‬
‫הרוג אותו.‬ ‫-לא.‬
‫בכל מחיר.‬ ‫-הוא לא מפלצת.‬
‫אני מצווה עליך.‬
‫האביר הזה מקולל.‬
‫אתה חסר תועלת, כמו כל השאר.‬
‫שחטו את החיה!‬
‫הלביאה של סינטרה,‬
‫באתי לתבוע את מה ששייך לי!‬
‫פאווטה.‬
‫מכוח חוק ההפתעה.‬
‫לא!‬
‫הרגו את שניהם!‬
‫הוא מבקש להחיל את חוק ההפתעה.‬
‫אם תהרגו אותם...‬
‫תהרגו גם אותי.‬
‫מלכתי...‬
‫מספיק!‬
‫בבקשה.‬
‫אני יכולה לתת לו בן.‬
‫קח אותה במקום.‬
‫בתור קורבן.‬
‫[לשון קדומים]‬
‫דוני!‬
‫אמרתי לך להתרחק מכאן.‬
‫הוד מעלתך...‬
‫המכשף דובר אמת.‬
‫הוטלה עליי קללה כשהייתי ילד.‬
‫את כל חיי העברתי בייסורים‬
‫עד היום שבו הצלתי את בעלך,‬ ‫המלך רוגנר, ממוות בטוח.‬
‫בהתאם למסורת‬
‫בחרתי בחוק ההפתעה כפיצוי.‬
‫יהיה אשר יהיה התגמול‬ ‫שיגלה כאשר ‬‫ישוב לביתו...‬
‫י‬‫היה שלי.‬ ‫-‬‫הממזר האידיוט!‬
‫היית צריך לתת לו למות!‬
‫ידעת שהוא יבוא‬
‫וציווית עליי להרוג אותו.‬
‫ואת,‬
‫מתהוללת עם היצור שרימה את אביך הטיפש!‬
‫זו לא רמאות.‬
‫דרישת פיצוי לפי חוק ההפתעה‬
‫היא מסורת עתיקת יומין.‬
‫אל תטיף לי, אייסט.‬
‫זה הימור הוגן.‬
‫באותה מידה, הפרס יכול להיות תבואה טרייה‬
‫או גור כלבים.‬
‫או...‬
‫תינוקת בלתי צפויה.‬
‫הוא לא היה יכול לדעת.‬
‫הגורל קבע שההפתעה תהיה פאווטה.‬
‫כששמעתי שהמלך רוגנר חזר‬
‫וגילה שעומדת להיוולד לו ילדה...‬
‫לא ציפיתי לתבוע את הפרס שלי‬ ‫מכוח חוק ההפתעה.‬
‫ידעתי...‬
‫ידעתי שאף אישה לא תקבל אותי כמו שאני.‬
‫אז חיכיתי.‬
‫חיכיתי עד הצלצול השנים-עשר,‬ ‫אז הקללה מוסרת.‬
‫לא התכוונתי לפגוש אותה.‬
‫רק רציתי להביט בה מרחוק.‬
‫עד שהגורל התערב...‬
‫ול‬‫ב‬‫בותינו התנגשו.‬
‫ועם עלות השחר‬ ‫התעוררתי והיא בזרועותיי, ואני...‬
‫כזה.‬
‫מי אנחנו שנתגרה בגורל?‬
‫חיים ניצלו, את החוב יש לשלם,‬
‫או שכל הסדר בעולם הולך לעזאזל.‬
‫כבדי את משאלת הגורל‬
‫או שלחי בנו את זעמו.‬
‫אין שום "בנו"!‬
‫אני לא מצייתת לחוקיהם של גברים‬ ‫שמעולם לא נשאו בגופם ילד!‬
‫אין ביניכם אף גבר שלא מפחד מהגורל?‬
‫אתה, מכשף...‬
‫שנלחמת במפלצת מכל סוג אפשרי...‬
‫גם אתה מפחד?‬
‫לא.‬
‫ראיתי אימהות מלקות את עצמן עד זוב דם‬ ‫בגלל מוות של ילד‬
‫כי הן חשבו שהתגרו בגורל,‬
‫ומתעלמות מהצחנה‬
‫של 50 הילדים האחרים‬‫ ‬‫בעגלת המגפה שבחוץ.‬
‫הגורל...‬
‫עוזר לאנשים להאמין שיש סדר בכל החרא הזה.‬
‫אבל אין.‬
‫אך הבטחות יש לקיים.‬
‫זה נכון לגבי פשוטי העם‬
‫וגם לגבי מלכה.‬
‫אני אוהבת את דוני, אימא.‬
‫אני אינשא לו.‬
‫סוף סוף אהיה חופשייה.‬
‫הנה הגורל שלך.‬
‫לא!‬
‫מלכתי, נפצעת?‬
‫[לשון קדומים]‬
‫עכשיו את מאמינה בגורל?‬
‫חשבתי שהכישרון של סבתך פסח עלייך...‬
‫כמו שהוא פסח עליי.‬
‫נראה שטעיתי.‬
‫לגבי הרבה דברים.‬
‫הגורל אמר את דברו!‬
‫ואני הקשבתי לו.‬
‫אכבד את חוק ההפתעה.‬
‫פאווטה תינשא...‬
‫ללורד ארצ'יון.‬
‫הגיבו לא כשורה‬
‫ותיאלצו להתמודד לא רק עם הלביאה‬
‫אלא גם עם צ‬‫יידי ‬‫הים של סקליגה.‬
‫כי המלכה קלנתה...‬
‫הסכימה להצעת הנישואים שלי.‬
‫הלילה יתקיימו שני טקסי שבועה!‬
‫אני מניחה שזה מקובל על כולם.‬
‫נהדר.‬
‫לא!‬
‫דארה?‬
‫שתיתי את המים.‬
‫יהיה בסדר.‬
‫מה יהיה בסדר?‬
‫הכול.‬
‫השאירי את העבר מאחור.‬
‫הצטרפי אלינו.‬
‫שתי ושכחי.‬
‫למה זה לא עובד?‬
‫בואי.‬
‫שן-קיאן קוראת לך.‬
‫בשביל מי מאיתנו באת?‬
‫מצטערת שלא היו לך חיים.‬
‫אבל למען האמת, לא פספסת כלום.‬
‫אני יודעת שקל לי לדבר‬
‫כשלי זורם אוויר חם בריאות‬‫ ‬‫ולך אין כלום.‬
‫ובכל זאת, מה יכול היה להיות לך?‬
‫הורים?‬
‫ובכן, הם אלה שכתבו את המערכה האחרונה שלך‬
‫אז לא איבדת הרבה.‬
‫חברים?‬
‫לא ידידי אמת, כנראה.‬
‫מאהבים?‬
‫זה נחמד לזמן קצר, אני מודה,‬ ‫אבל כולם מאכזבים בסופו של דבר.‬
‫ובואי נודה בזה,‬
‫את ילדה.‬
‫אימא שלך צדקה לגבי דבר אחד.‬
‫אנחנו סתם כלים.‬
‫וגם כשאומרים לנו שאנחנו מיוחדות,‬
‫כמו שאמרו לי,‬
‫כמו שהיו אומרים לך,‬
‫אנחנו עדיין רק כלים...‬
‫והם לוקחים מאיתנו...‬
‫ולוקחים...‬
‫עד שאנחנו ריקות...‬
‫ובודדות.‬
‫אז יש לך מזל.‬
‫רימית במשחק וניצחת בלי שידעת.‬
‫נוחי בשלום.‬
‫פאווטה.‬
‫דוני.‬
‫עם ברכתי‬
‫הנכם קשורים.‬
‫עוד לא נשמע הצלצול השנים-עשר.‬ ‫-‬‫מה קרה?‬
‫אני חושב שברכת הנישואים שלך‬
‫הגשימה גורל.‬
‫הקללה הוסרה.‬
‫זה יהיה השיר הטוב ביותר שלי עד כה.‬
‫אם עדיין תהיה חי בבוקר. אל...‬
‫תצא לדוג בנהרות זרים עד עלות השחר.‬
‫לא! חכה.‬
‫הצלת את חיי.‬
‫אני חייב לך.‬
‫הוכחת שהיית עושה אותו דבר למעני.‬
‫אני לא רוצה כלום.‬ ‫-לא, בבקשה.‬
‫בבקשה, גראלט מריוויה,‬ ‫אל תרגיש שאתה עושה לי טובה.‬
‫לא אוכל לצאת לחיים חדשים כשמוטל עליי חוב.‬
‫בסדר.‬
‫אני...‬
‫אמשיך את המסורת שלך,‬
‫חוק ההפתעה.‬
‫הב לי את אשר נמצא‬‫ ‬‫ברשותך שלא ביודעין‬‫.‬
‫לא!‬
‫מה עשית, מכשף?‬
‫אל תחששי, הוד מעלתך.‬‫ ‬‫אם א‬‫שוב‬‫ ‬‫ל‬‫ממלכה הזאת,‬ ‫זה יהיה כדי להרוג מפלצת אמיתית.‬
‫לא כדי לבקש תבואה או כלבלב.‬
‫הגורל יכול ללכת להזד...‬
‫פאווטה?‬
‫את...‬
‫לעזאזל.‬
‫ברור שהנערה ניחנה בכוח קדמון חזק ביותר.‬
‫כן, והיא לא יודעת לשלוט בו.‬
‫אני נשאר כאן.‬
‫כדי להדריך אותה.‬
‫אתה אדם טוב, מאוסאק.‬
‫הישאר גם אתה.‬
‫מסיבה אחת הספיקה לי.‬
‫אני הולך מכאן.‬
‫לבד.‬
‫עכשיו אתה חלק מזה, גראלט.‬
‫אם אתה רוצה או לא.‬
‫אני לא עומד להשתנות.‬
‫אתה מכיר אותי.‬
‫נכון, אבל אתה לא יכול לברוח מהגורל‬ ‫רק כי הוא מפחיד אותך.‬
‫הוא יגיע, גראלט.‬
‫חוסר אמונה לא ישנה את זה.‬ ‫-‬‫בולשיט.‬
‫זאת הייתה רק נערה שמשתמשת בקסם‬ ‫כדי למנוע מאימ‬‫א שלה‬‫ לחסל את אהובה.‬
‫זה הכול.‬ ‫-כך אתה אומר.‬
‫אבל הקשר שייווצר בינך‬
‫לבין הילד הזה,‬
‫כשהוא ייוולד, יהיה מדהים.‬
‫אם תתכחש לו ותעזוב מבלי לתבוע לעצמך את...‬
‫ילד ההפתעה,‬
‫אין ספק שתמיט על כולנו אסון גדול.‬
‫אקח את הסיכון.‬
‫שמור על עצמך.‬
‫מילות אמת הן ציפור נדירה בחצרות שכאלה.‬
‫הישמר מפני פגיונות בגב.‬
‫או, סביר להניח, רעל.‬
‫היזהר, חברי משכבר הימים.‬
‫המלכה קלנתה.‬
‫גבירתי, מצאתי אותה!‬
‫זה עובד?‬
‫הצאצאית של קלנתה נמצאת ביער ברוקילון.‬
‫נוכל להקצות 10,000 אנשים‬ ‫כדי לכבוש אותו, המפקד.‬
‫אולי 12,000.‬ ‫-שתוק!‬
‫פלישה צבאית היא לא הדרך אל יער ברוקילון.‬
‫לעזאזל!‬
‫קדימה, זוז כבר!‬
‫עלייך לשתות מהמקור.‬
‫מ‬‫ה ‬‫את, ילדה?‬
‫תרגום כתוביות: יהונתן ברחנא‬