‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫לאן בדיוק את הולכת, גנבת קטנה?‬
‫סקליגה.‬
‫אתה יודע מה המרחק אל החוף?‬
‫עם סוס מהיר,‬
‫בערך שבוע.‬
‫וברגל?‬
‫עלייך להיזהר, ילדתי.‬
‫זה מקום מסוכן למטיילים בודדים.‬
‫אז הוא בדיוק כמו כל מקום אחר.‬
‫פתאום אתה מבקש לפגוש אותי.‬
‫במשך כל הזמן הזה, חשבתי שאתה מת.‬
‫אמרתי לך בפעם הקודמת שהייתי בסינטרה‬ ‫שלא אחזור יותר.‬
‫ובכל זאת, אתה כאן.‬
‫למה?‬
‫באת לתבוע את ילד ההפתעה שלך,‬
‫הלא כן?‬
‫ההפך.‬
‫אני רוצה שתגיד לי שהוא בריא ושלם‬ ‫כדי שאוכל להמשיך במסעי.‬
‫הוא...‬
‫ילדה.‬
‫כן.‬
‫הנסיכה סירילה גודלה על ידי קלנתה‬ ‫מאז שהוריה מתו.‬
‫מה?‬ ‫-האונייה של פאווטה ודוני אבדה בלב ים.‬
‫קברת את ראשך בחול?‬
‫למה דווקא עכשיו?‬
‫למה אתה חושב שהיא לא בטוחה?‬
‫ראיתי שכוחות הצבא חונים במעבר אמל.‬
‫ים של שחור וזהב.‬
‫נילפגארד מתכוונת לכבוש את היבשת.‬
‫אבל מאז אותו לילה בנשף של פאווטה,‬
‫המלכה עשתה כל שביכולתה כדי להגן על משפחתה‬
‫מפני איומים.‬
‫סגרה את החומות.‬
‫שריינה את השערים.‬
‫שלחה רוצחים שכירים!‬ ‫-מה?‬
‫עקבו אחריך?‬
‫לא!‬
‫אם אתם רוצים אותי, תצטרכו להרוג אותו.‬
‫גראלט!‬
‫עשה משהו!‬
‫זה בגלל המלכה שלך.‬
‫שנינו נמות.‬
‫תאשים את הגורל.‬
‫בני נילפגארד לא נראים לי פזיזים.‬
‫יהיה טיפשי מצידם לתקוף אותנו עכשיו.‬
‫הצבא שאת צחנתו אני מריחה ברוח הנושבת‬
‫הוא זה שמדאיג אותי.‬
‫אז עלינו להתכונן, כמו תמיד.‬
‫מתי המלך יחזור מסקליגה, הוד מעלתך?‬
‫הבוקר. יהיה טוב לראות‬ ‫את הפרצוף המחוספס ההוא.‬
‫יהיה עדיף לראות את 50 האוניות‬ ‫שבני סקליגה הבטיחו.‬
‫הוד מעלתה.‬
‫לא נעלבתי, דאנק.‬
‫אתה יודע שאני מסכימה. הבסנו כל פרחח‬ ‫טוען לכתר בתריסר השנים האחרונות.‬
‫אם נילפגארד צריכה ללמוד את אותו הלקח,‬
‫נהיה מוכנים לקראתם.‬
‫אני רוצה דיווחים ממעבר אמל מדי שעה.‬
‫הזהרתי אותך לא לחזור.‬
‫נעדרתי למשך 12 שנים,‬ ‫ותכננתי שכך המצב יישאר.‬
‫עד ששלחת שמונה אנשים להרוג אותי.‬
‫אז אני מבקשת ממך עכשיו.‬
‫אל תעשה את זה.‬
‫אם רק היית מתייחסת אליי כאל ידיד‬ ‫ולא כאל איום.‬
‫את בכלל זוכרת מה ההבדל?‬
‫אני כאן‬
‫כדי להגן על הילדה.‬
‫שאני גידלתי כאילו הייתה בתי.‬
‫למה שאמסור את היורשת היחידה שלי‬ ‫לאדם שמעולם לא טרח לחזור בשבילה?‬
‫סע מכאן, מכשף. אשלם לך כמה שתרצה.‬
‫לא תצליחי לקנות אותי.‬
‫בוודאי את זוכרת.‬
‫כסף לא יכול לבטל את חוק ההפתעה.‬
‫מלכים שניסו לקנות את גורלם בכסף‬
‫משופדים על עמודים.‬
‫ואם אנצח במלחמה אך אאבד את סירי?‬
‫איזה מין ניצחון זה יהיה?‬
‫אולי הצבא ההוא לא יתקוף.‬ ‫ואם כן, אולי תהיי מוכנה.‬
‫אבל אם יש לך ספק באשר לבטיחות שלה כאן,‬
‫תני אותה לי.‬
‫קראי לזה גורל, ביטחון, או כוח עליון.‬
‫לא אכפת לי.‬
‫אני אקח אותה,‬
‫אגן עליה‬
‫ואחזיר אותה ללא פגע. אני מבטיח לך.‬
‫סירי היא כל מה שנותר לי מבתי.‬
‫אם סירי תשרוד, גם פאווטה תמשיך לחיות.‬
‫נתבקשנו לציית לחוק ההפתעה.‬
‫אבשר לסירילה בעצמי.‬
‫הו, סינטרה המתוקה, מלאת הבטחות,‬
‫מהנסיכה המפונקת ועד המלך האידיוט!‬
‫אך כשהגעתי, בני הארמון נרצחו בדם קר.‬
‫נזרקו מהחלון או מתו בירי אכזר!‬ ‫-אז מה אעשה עכשיו?‬
‫לאן לעזאזל אלך?‬ ‫-העיקר לא לכאן. חזור למערה!‬
‫לא, אל תגרשי אותי מפה!‬
‫מי צריך אותך כשיש לי אותו?‬
‫היי!‬
‫איפה מצאת כזה תכשיט?‬
‫הוא היה שייך לאימי.‬
‫היי, ילדה!‬
‫מה כל כך מיוחד בסקליגה?‬
‫הדרכים האלה מסוכנות‬
‫ובני הסקליגה הם עם עצבני.‬
‫מה דעתך על זה?‬
‫בואי איתי.‬
‫אני צריכה לקנות עוד דבר אחד.‬
‫ואז נפנה מקום על קליפ וקלופ‬
‫ונגיע הביתה עד הערב.‬
‫אין לנו הרבה, אבל זה יותר משיש לך.‬
‫קורת גג,‬
‫אוכל, מקום לישון בו על הרצפה.‬
‫הרבה דברים קורים ביבשת הזאת.‬
‫אנחנו בטוחים יותר כשאנחנו ביחד.‬
‫בסדר?‬
‫נהדר.‬
‫עלינו להקריב קורבנות‬
‫כדי למלא את הגורל.‬
‫אולי הוא לוקח אותך,‬
‫אבל תמיד תהיי שלי.‬
‫אני צריכה שתהיי אמיצה, כי מה את?‬
‫גור‬‫ת‬‫ האריות של סינטרה.‬
‫נעים להכיר, נסיכתי.‬
‫אני יכולה להיפרד מהחברים שלי?‬ ‫-כמובן.‬
‫אקרא לך כשהיא תהיה מוכנה.‬
‫תן לי.‬
‫קורין, אנטון, אני חייבת ללכת.‬
‫מה? לא!‬
‫שמרי על עצמך.‬
‫הוד מעלתך.‬
‫זרוק את האבנים.‬
‫קודם את מנסה להרוג אותי, ואז את משקרת לי.‬
‫אני רק מנסה להגן על סירילה.‬
‫סירי תהיה בטוחה יחד איתי.‬
‫עד שהיא תירש את כס המלכות.‬
‫תקשיבי לי.‬ ‫-הקשבתי לך פעם.‬
‫הכנסתי קיפוד לחצר המלוכה שלי.‬
‫ועכשיו פאווטה שלי מתה.‬
‫לא אאבד גם את סירי.‬
‫אז אתה והגורל שלך יכולים ללכת להזדיין.‬
‫כי אם נילפגארד תתקוף,‬
‫האם הגורל יילחם לצידנו?‬
‫לא.‬
‫יש לנו חיל רגלים, חיל ים‬
‫ואותי.‬
‫שושלת לא יכולה לשרוד על יוהרה לבדה.‬
‫אומר המכשף.‬
‫היא זקוקה למשפחה.‬
‫אתה לא מבין בזה כלום.‬
‫אימא שלך נטשה אותך בלי בעיה.‬
‫ואת מרצה לי על אהבת אם‬ ‫ומציעה לי את בתו של מישהו אחר.‬
‫המלכה של כל תושבי סינטרה,‬
‫סבתה של אחת ויחידה.‬
‫לא אהפוך אותה ליתומה.‬
‫את דנה אותה למוות.‬
‫מה החמצתי?‬ ‫-שום דבר.‬
‫הרחיקו אותו ממני.‬
‫אני זוכר שפעם כיבדת את חוק ההפתעה.‬
‫מה השתנה?‬
‫נולדה לי נכדה.‬
‫אז הגן עליה.‬
‫מה אם קלנתה טועה?‬
‫מה אם הם יתקפו וסירי תילכד?‬
‫אני אילחם לצד מלכתי.‬
‫אתה סומך על האישה הזאת יותר מדי.‬
‫טוב, לא היית שם.‬
‫אחרי שפאווטה מתה,‬
‫קלנתה הייתה מתעוררת בזעקות באמצע הלילה.‬
‫הלביאה כמעט נשברה.‬
‫כל אדם שמסוגל להוציא את עצמו מזה‬
‫יזכה באמוני המלא עד יומי האחרון.‬
‫אני צריך שתבטיח לי שלא תחזור.‬
‫אם אשמע שסירי בסכנה,‬
‫לא אוכל לעשות זאת.‬
‫אני יודע.‬
‫כל המבקרים חייבים להזדהות‬ ‫מול קציני הארמון!‬
‫אישור מעבר?‬
‫הגעת מקיינגורן?‬
‫כמה זמן תשהי בנאזיר?‬
‫זה עדיין לא ידוע.‬
‫שלום, ינפר.‬
‫הכתב הקדום מתאר...‬
‫מגנלית' בנאזיר,‬ ‫אבל לא מצאו אותה עד שהגעתי.‬
‫עד שנילפגארד החריבה את האדמות האלה.‬
‫הם מרשים לי להמשיך במחקר.‬
‫זה כל מה שחשוב לי.‬
‫איש של עקרונות.‬
‫את לא מבינה.‬
‫כל סמל מכיל רמז למשהו אחר ביבשת‬
‫מהתקופה שלפני ההתנגשות.‬
‫רובם היסטוריה, אבל חלק אולי יותר מזה.‬
‫הנבואה, העתיד, אני רוצה לחקור את הכול.‬
‫וואו.‬
‫איזה פרצוף. זה עד כדי כך גרוע?‬
‫רק בגלל שיש לי חוש טעם.‬
‫ובכן, האנשים האלה גוועו ברעב‬ ‫לפני נילפגארד.‬
‫רוב המלכים דואגים‬ ‫רק למה שבין הרגליים ומה שבארנק.‬
‫הם דאגו לנתינים שלהם. כולם מקבלים משהו.‬
‫את אותו הדבר,‬
‫שמרגיש כאילו מישהו השתין לי בכוס.‬
‫נשמע לי שנכנעת להם.‬
‫לא, זה רק...‬
‫זה פשוט...‬
‫לפעמים עדיף לחיות חיי שעמום.‬
‫לא נכון.‬
‫בואי.‬
‫כמה זמן אתה חושב שתישאר כאן?‬
‫יש עוד חפירות רבות. למה?‬
‫כי אולי אני מתגעגעת אליך.‬
‫ינפר שאני זוכר לא מתגעגעת לאיש.‬
‫כן, טוב...‬
‫מה אם...‬
‫לא מאוחר מדי לרעיון שדיברנו עליו במערה?‬
‫נוכל לנסוע למקום עם...‬
‫לא יודעת, שני סוגים של שיכר.‬
‫אתה תוכל...‬
‫לשחק עם האבנים שלך.‬
‫ואני אעבוד כקוסמת.‬
‫את שונאת אבני פולחן.‬
‫כן, אבל...‬ ‫-אבל מה?‬
‫תסתכלי על עצמך. את יכולה להשיג כל אחד.‬
‫זה מה שעשיתי.‬
‫והיה כיף להרגיש נחשקת.‬
‫להיות מושא התשוקה.‬
‫אחרי המקום שממנו באתי, נהניתי מזה.‬
‫אבל כולם אהבו את הכוח‬ ‫שהתלווה לתפקידי בחצר המלוכה.‬
‫לא את הכוח שלי.‬
‫ואף אחד לא ראה אותו חוץ ממני?‬
‫את יודעת,‬
‫ביליתי...‬
‫ביליתי שנים...‬
‫בהמתנה לרגע הזה, שבו תביני‬
‫שנועדנו זה לזה.‬
‫המצאתי תירוצים כדי ללמוד באדירן.‬
‫חורבות, שפות מתות,‬ ‫כל דבר שיעזור לי להתקרב אלייך שוב.‬
‫וכל הבקשות שלי נדחו.‬
‫דחית את כולן.‬
‫דווקא סטרגובור היה מי שניער אותי מזה.‬
‫"שכח מהבחורה. חזור לעבודה."‬
‫והעבודה הצילה אותי.‬
‫זוכרת למה אהבתי אותה? היופי, הטוהר, בלי...‬
‫הסחות דעת כשאני עובד.‬
‫את רדפת אחרי מה שאת אוהבת.‬
‫צר לי שבחרת בסמכות.‬
‫לפחות שמרת על העיניים שלך.‬
‫ההפסד שלו.‬
‫תתחפף.‬
‫הייתי שמח, אבל אין לנו הרבה זמן.‬
‫מי אתה, לעזאזל?‬
‫אני וילגפורץ מרוגבין.‬
‫למה אתה לוחש?‬
‫בנילפגארד מגייסים קוסמים,‬
‫כמונו, לשורותיהם.‬
‫עכשיו, מכיוון...‬
‫מכיוון שאין לי אישור מעבר,‬
‫ושלך בטח מזויף, כדאי שנלך מפה.‬
‫לפני שהבחורים ההם ישאלו שאלות.‬
‫נלך לאן?‬
‫ארטוזה.‬
‫הרגש הדדי.‬
‫האסיפה חושבת שאת פזיזה,‬
‫בלתי-צפויה ומסוכנת.‬
‫אבל כרגע,‬
‫זה בדיוק מה שטיסאיה ואני צריכים.‬
‫טיסאיה הזמינה אותי?‬
‫היא אמרה שאת התלמידה הכי טובה שהייתה לה.‬
‫בואי נדבר.‬
‫על מה?‬
‫נילפגארד.‬
‫הצבא שלהם חונה סמוך לסינטרה‬ ‫ואנחנו חושבים שהם עומדים לתקוף.‬
‫והם לא יעצרו שם.‬ ‫אנחנו זקוקים לבני ברית מממלכות הצפון.‬
‫אשאיר את העניין לאנשים שאכפת להם.‬ ‫איפה טיסאיה?‬
‫טיסאיה יכולה לחכות.‬
‫בסדר. אלך אחרי קולות הנערות הבוכות.‬
‫היא לא יודעת שאת כאן.‬
‫אמרת שהיא הזמינה אותי.‬
‫לא.‬
‫אמרתי לך שהיא אמרה‬ ‫שאת התלמידה הכי טובה שלה.‬
‫אני זה שרוצה שתהיי כאן.‬
‫עברו חמש דקות והתחילו השקרים.‬
‫למה ציפיתי למשהו אחר‬ ‫ממקום שבנוי על בולשיט?‬
‫את יודעת כמה אנשים לא ינידו עפעף אם תמותי?‬
‫תני לי לצאת!‬
‫לפעמים, הדבר הטוב ביותר‬ ‫שפרח יכול לעשות בשבילנו הוא למות.‬
‫היית צריכה לתת לי למות.‬
‫לפחות על זה הייתה לי שליטה.‬
‫זה חמוד מאוד, חזרזירה.‬
‫לא לקחת שליטה.‬
‫איבדת אותה.‬
‫מה לעזאזל קורה כאן?‬
‫רק למדנו. בוטניקה.‬
‫אילו סיפרתי לרקטורית דה וריס‬ ‫את התירוץ העלוב על הצמח העלוב הזה,‬
‫הייתי עפה מפה עוד הלילה.‬
‫אבל שתזדיין הזקנה ההיא.‬
‫זה היה החדר שלי.‬
‫לפני שנולד כל מי שאתן מכירות.‬
‫אז שירתת בחצר המלוכה?‬
‫אדירן.‬
‫מקום מאוד אלגנטי.‬
‫מאוד משעמם.‬ ‫-אז למה חזרת?‬
‫למה חזרתי?‬
‫אתן בטח שונאות בוטניקה בדיוק כמוני.‬
‫מי רוצה לדעת למה העשבים האלה מועילים באמת?‬
‫רידוויית קרתיון.‬
‫לימדו אתכן שיש לו סגולות מרפאות‬
‫ומחזקות, בלה, בלה, בלה.‬
‫אבל לא סיפרו לכן‬
‫שאם מערבבים את שני אלה,‬
‫תראו צבעים שמעולם...‬
‫לא ראיתן.‬
‫המורה אומרת לא לערבב עשבים.‬
‫הם אומרים את זה‬ ‫כדי שתפנו אליהם בשביל תשובות.‬
‫עצה קטנה ממני.‬
‫חשבו בשם עצמכן.‬
‫זה יחסוך לכן חיים של שברון לב.‬
‫התקרה נמסה.‬
‫לא. העשבים פועלים.‬
‫אני לא מרגישה...‬
‫מה אמרתי?‬
‫אלוהיי, את יפה.‬
‫אל תדאגי, פולה.‬
‫גם את תיראי ככה.‬
‫אף אחת לא נראית ככה בהתחלה.‬
‫רוצות לדעת סוד?‬ ‫-אף אחת לא נראית ככה בהתחלה.‬
‫הערך שלו מוגזם.‬
‫תראו, אני מרחפת!‬
‫אני מרחפת.‬
‫גלסלה, על המחסור בכישרון‬ ‫את מפצה בביטחון עצמי.‬
‫אין לה צורך בביטחון.‬
‫חצי מקריידן שייכת לאביה.‬ ‫-הוא יכול לתת 100 סוסים תמורת מקומה כאן.‬
‫ההורים שלכן שילמו לארטוזה?‬
‫האסיפה החליטה שהיא זקוקה לתלמידות‬ ‫ממיטב המשפחות.‬
‫אבל כולכן חוויתן את רגע ההולכה?‬
‫אסור לנו לערבב עשבים. אסור לנו להיות כאן.‬
‫אם הם יתפסו אותנו, יגרשו אותנו מהלימודים.‬ ‫-יש דברים גרועים יותר מגירוש מבית הספר.‬
‫כמו מה?‬
‫מה המקום הזה?‬
‫טחנת הרוח של ארטוזה.‬
‫מספיק תוהו מרוסן‬ ‫כדי שהווילונות יישארו תלויים‬
‫והלפידים יבערו, אבל לא לשם כך באנו לכאן.‬
‫כדאי שנחזור.‬ ‫-חכי.‬
‫יש לי כל כך הרבה שאלות.‬
‫את רוצה לדעת יותר.‬
‫כן.‬
‫הכול.‬
‫היכולת ליצור חיים,‬
‫חיים אמיתיים,‬
‫הם לוקחים אותה מכן.‬
‫ואז שולחים אתכן לעולם,‬
‫והמשפחה היחידה שלכן, הנאמנות היחידה,‬
‫היא כלפיהם.‬
‫ותוותרו על הכול בשביל מה?‬
‫מראה חיצוני שלא משתנה.‬
‫חצר מלוכה מלאה בטיפשים.‬
‫אבל אתן לא חייבות.‬
‫ואם אני רוצה?‬
‫אנחנו עוזבות. קדימה.‬ ‫-השיעור עוד לא נגמר!‬
‫זה שאת נכשלת לא אומר שאנחנו ניכשל.‬ ‫-אתן?‬
‫קדימה.‬ ‫-עם יכולות קסם של נעלי עור?‬
‫זה יהיה ביתך לנצח, גלסלה.‬
‫ממש כאן.‬
‫עם אחיותיי שמעולם לא התעלו.‬
‫מה מתרחש?‬
‫אניקה, זאת את?‬
‫הפכת את החברה שלי לחילזון.‬
‫צלופח.‬
‫בואי, דחפי את חברתך לבריכה.‬
‫לא אכפת לי מה תעשו, אבל זכרו...‬
‫גם אם תעשו הכול כמו שצריך,‬
‫תצייתו לחוקים שלהם,‬
‫לא בטוח שתקבלו את מבוקשכן.‬
‫מספיק!‬
‫חזרו לחדרים, בנות.‬
‫הרסת חיים של אדם אחד.‬
‫תסתפקי בזה.‬
‫בכלל לא רציתי לחזור לכאן!‬
‫אז נכשלת גם בזה.‬
‫תראי את המקום הזה.‬
‫הוא בדיחה.‬
‫אתם מקבלים תלמידות בלי יכולות קסם!‬
‫לפעמים צריך להתפשר כדי לשרוד.‬
‫את אומרת שמעולם לא לקחתי אחריות‬ ‫על החיים שלי.‬
‫ומה לגבייך?‬
‫מה זה?‬
‫זה קורה.‬
‫טריס!‬
‫ינפר.‬
‫חיפשתי אותך במשך שנים.‬
‫למה אתם כאן?‬
‫פגישת חירום של קוסמי הצפון.‬
‫נילפגארד כבשה את מרנדאל.‬
‫מה?‬
‫הם תוקפים את סינטרה.‬
‫יציאה למלחמה נגד נילפגארד זה טירוף.‬
‫ובשביל סינטרה?‬
‫הם דחו את הקוסמים שלנו במשך עשורים.‬
‫אז בואו נגשים את משאלתם.‬
‫הבעיה היא לא רק סינטרה.‬
‫בנילפגארד לא יהיו מרוצים‬ ‫עד שיכבשו את כל היבשת.‬
‫ואיך אתה יודע?‬ ‫-כי זה בדיוק השקר שאני הייתי מספר.‬
‫אני היחיד כאן שהוביל חיילים לקרב.‬ ‫-נכון, וכולם יודעים זאת.‬
‫אתה לובש את התחפושת המגוחכת שלך‬ ‫בכל הזדמנות.‬
‫כל השנים שבזבז בהנפת החרב‬ ‫הם שנים שבהן לא שירת כקוסם.‬
‫או בהרג תינוקות שנולדו תחת ליקוי חמה.‬
‫נוכל לעצור את נילפגארד,‬
‫אם נפעל מייד.‬
‫הדרום...‬
‫הוא הדרום.‬
‫הצפון חייב להתאחד.‬
‫עלינו לשכנע את מלכינו לשלוח את צבאותיהם.‬ ‫-הם יוכלו לחצות את יארוגה,‬
‫להגיע לסודן עד סוף השבוע ולהציל את סינטרה.‬
‫למי אכפת אם סינטה תיפול?‬
‫לי אכפת.‬
‫כי הממלכות שלנו יהיו הבאות בתור.‬
‫המריבה שלנו היא עם סינטרה‬
‫ורק סינטרה.‬
‫בנילפגארד,‬
‫אנחנו יודעים מהי מנהיגות מושחתת.‬
‫אבל תחת מנהיגנו החדש, הקיסר אמהר,‬
‫השתנינו.‬
‫חיזקנו את קשרי הסחר.‬
‫מימנו מחקרים חדשים.‬
‫אנחנו הפלנו חומות‬
‫בעוד המלכה קלנתה רק הקימה אותן.‬
‫אני לא כאן כדי להגן על סינטרה.‬
‫אבל אני אגן על דרך החיים שלנו.‬
‫האחווה, האקדמיות,‬
‫הסדר שפיתחנו במשך מאות שנים.‬
‫את דחית את כל אלה, פרינג'ילה.‬
‫לא נכון. שינינו אותם.‬
‫רובנו הגענו מארטוזה ובאן ארד.‬
‫פשוט הלכנו בדרך אחרת,‬
‫בהנחיית הלהבה הלבנה.‬
‫זה הופך אותנו לקרובים, לא אויבים.‬
‫אתם הופכים קוסמים למשרתים!‬
‫במהלך ההכשרה, כן.‬
‫כמו חיילים.‬
‫אנחנו מאמינים בהקרבה משותפת.‬
‫אתם מאמינים גם בקסם אסור.‬ ‫דמונולוגיה, נקרומנסיה, מאגיית אש.‬
‫קסם אסור הוא רק אחת מהמעשיות‬ ‫שסיפרו לנו כאן.‬
‫אין קסם שחור וקסם לבן.‬
‫שום דבר בעולם הזה לא כך כך פשוט.‬
‫אתם חושבים שאנחנו משמידים את היבשת.‬
‫אנחנו יודעים שאם נכבוש את סינטרה,‬
‫יהיה לנו סיכוי להציל אותה.‬
‫אם לא תבחרו צד,‬
‫אז לפחות אל תתערבו.‬
‫מספיק עם הוויכוח המתיש הזה.‬
‫סינטרה היא מקרה אבוד.‬
‫שיקצרו את מה שהם זרעו.‬
‫אני אומר שנצביע.‬ ‫-כן, נצביע.‬
‫הצבעה!‬
‫קודם שלחת את אחייניתך לנילפגארד‬ ‫ועכשיו אתה דוחק בנו להצביע.‬
‫למען האמת, עליי להודות לינפר מוונגרברג‬ ‫על התפקיד שלי.‬
‫אם היא הייתה לוקחת אותו,‬ ‫לא הייתי כאן היום.‬
‫וגם לא נילפגארד.‬
‫לו רק ינפר הייתה נוסעת לנילפגארד.‬
‫אם היא הייתה בשלטון,‬ ‫הם עדיין היו פרוור מחורבן.‬
‫אתה צודק.‬
‫במקום זאת, נסעתי לממלכה מפוארת‬ ‫ולא עשיתי כלום במשך עשורים.‬
‫כמו שלימדת אותנו.‬
‫עזרתי לרוצחים‬
‫ואנסים לשמור על הכתר.‬
‫אולי הגיע הזמן לשינוי.‬ ‫-סתמי את הפה.‬
‫אין לך זכות הצבעה.‬ ‫-הייתי מצביעה לשרוף את הכול.‬
‫הנה, בבקשה!‬
‫זה נכון.‬
‫סינטרה החליטה להפנות לנו עורף.‬
‫הם גאים וחכמים וקשים, כן.‬
‫אבל אני מוכנה להמר שמעל לכול...‬
‫הם מפחדים.‬
‫קראנו להם מקרה אבוד במשך שנים.‬
‫אבל אנחנו גם הפסקנו לנסות.‬
‫ועכשיו הגיע הזמן...‬
‫שנסכן לא רק את חיינו, אלא גם את גאוותנו‬
‫וננסה שוב.‬
‫ברשותך,‬
‫מי בעד‬
‫לתת לסינטרה להמשיך במסורת המפוארת שלהם‬
‫ולהגן על עצמם לבד?‬
‫ובכן...‬
‫העניין הוחלט.‬
‫אני יודעת שאת שונאת את המקום הזה,‬ ‫אבל יש נערות שזקוקות לו.‬
‫אלה שיודעות רק תוהו,‬ ‫עד שאנחנו מלמדות אותן לשלוט בו.‬
‫את צדקת. ברינדה.‬
‫ארטוזה היא כל מה שיש לי.‬
‫אם נילפגארד תנצח...‬
‫לכן וילגפורץ ואני ועוד כמה אחרים‬ ‫מתכוונים להילחם.‬
‫הצטרפי אלינו.‬
‫שמעת מילה ממה שאמרתי?‬
‫למה שאגן על כל זה?‬
‫אם לא תעשי זאת למען האחווה, עשי זאת למעני.‬
‫בבקשה.‬
‫האם אי פעם השתמשת במילה הזאת?‬
‫הוד מעלתך,‬ ‫צבא נילפגארד יפרוץ את חומות הטירה.‬
‫הם פרצו.‬
‫מה עכשיו?‬
‫מה נעשה?‬
‫המכשף...‬
‫לא יכולתי לתת לו לברוח.‬
‫אני יודעת מה עוללתי.‬
‫הוא במצודת השער.‬
‫אם אוכל להביא אותו לכאן...‬
‫אל סירי...‬
‫הגורל עוד עשוי לפעול לטובתנו.‬
‫דאנק.‬
‫הגיע הזמן.‬
‫חכה, לאן אתה הולך?‬
‫גראלט!‬
‫הוד מעלתך.‬
‫הוא נעלם.‬
‫נראה שהוא נמלט.‬
‫אם הוא שם בחוץ,‬
‫עדיין יש לה תקווה.‬
‫מה קרה?‬ ‫-לזלו,‬
‫הבא את הגלימה שלה.‬
‫מה? לא!‬
‫המשיכי להיות אמיצה. הבטיחי לי.‬
‫את גור‬‫ת‬‫ האריות של סינטרה.‬
‫נועדת לגדולות.‬ ‫-לא אצליח בלעדייך.‬
‫עלינו ללכת, הוד מעלתך.‬ ‫-לא!‬
‫לכו.‬
‫גורל העולם תלוי בכך.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫מצאי את גראלט מריוויה.‬
‫הוא הגורל שלך.‬
‫חייבים ללכת, הוד מעלתך.‬
‫הנסיכה, בואי.‬
‫ספר לי מה שאני רוצה לדעת ואתה תחיה.‬
‫כבר זכיתי לגאולה.‬
‫איפה סירילה?‬
‫אף אחד...‬
‫לא נשאר.‬
‫אנחנו ניוולד מחדש.‬
‫כך יהיה.‬
‫חפשו את הסימנים.‬
‫אומר לכם מה יהיו אותם סימנים...‬
‫הייתי צריכה להמיר את הטבעת באוכל.‬
‫אתה צודק, קלופ.‬
‫או אולי אתה קליפ?‬
‫אלוהיי, איזו מין משוגעת מדברת לסוס?‬
‫זה בסדר.‬
‫זה בסדר. אנחנו מסינטרה.‬
‫אנטון!‬
‫הצלחת לצאת! אתה בסדר!‬
‫אמרתי לך שזו הייתה היא בשוק.‬
‫היי.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫היי, תפסיק.‬
‫אנטון, בבקשה, תפסיק.‬
‫את לא מחלקת הוראות יותר, נסיכה.‬
‫השמועה אומרת שמחפשים אותך בנילפגארד.‬
‫והם מוכנים לשלם עבורך חבית של אורנים.‬
‫אני מצטערת על מה שקרה.‬
‫אני מצטערת אם המשפחה שלך נפגעה.‬
‫שיחקנו חמש אבנים ביחד.‬
‫אתם לא כאלה. אני יודעת.‬
‫את לא יודעת כלום!‬
‫חשבת שאת טובה מאיתנו כי נתנו לך לנצח.‬
‫הדבר היחיד שמיוחד בך היה הכתר שעל ראשך.‬
‫לא!‬
‫שמעו את דבריי,‬
‫עידן החרב והקרדום בפתח,‬
‫עידן סופות הזאב.‬
‫עת הצינה הלבנה והאור הלבן קרבה,‬
‫עת הטירוף ועת הבוז.‬
‫תרגום כתוביות: יהונתן ברחנא‬