СЕРІАЛ NETFLIX
Коліне!
Коліне, де всі?
Агов!
Мені потрібна кімната на ніч!
Я торговець.
Я заплачу.
Агов!
Мені потрібна кімната на…
Кіро!
-Пощадіть! -Не сьогодні.
Зжальтеся…
Візьміть його. Лишіть мене.
Будь ласка!
Єннефер.
Чотири тисячі мертвих темерців,
п'ять тисяч кедвенців
і принаймні 20 000 їхніх.
Ти її не знайдеш за допомогою видінь.
Її не стало.
Єннефер.
Єннефер…
Єннефер!
Я це бачила.
Лишайся на коні.
Де вона?
А ти їй ким будеш?
Вона жива?
Ми перемогли. Завдяки їй.
Вона виграла нам час до приходу армій.
Воно було того варте?
Єннефер.
Ти мені скажеш, хто вона?
Це не важливо.
Її більше немає.
Відпусти.
Відпусти!
У мене теж сон лайно.
Ти взагалі не спиш.
Так легше забути кошмари.
Окрім, хіба що, про скельного троля.
Він дуже товариський.
Про нього хрін забудеш.
А твої про що?
Чорний Лицар саджає мене на коня…
Цінтра палає.
Я не можу нічому зарадити.
Ти втекла.
Пощастило.
Я…
я маю дещо зрозуміти.
Ти заявив про Право Несподіванки.
Чому?
Це була плата.
Я врятував твого батька.
-Від чого? -Від твоєї бабусі.
Вона не хотіла, щоб матір вийшла за…
чужинця.
Твій батько не знав, що віддавав.
Отже…
я твоє призначення.
-Хай би що воно означало. -Ти набагато більше, Цірілло.
-Я сумую за домом. -У Цінтрі тобі небезпечно.
А Скелліґе?
Там теж мої люди. Там безпечно.
Якщо хочеш.
Але там тебе видадуть за найближчого Лорда Смердючого Рота.
Він теж захоче твій трон.
Проте їжа там гарна.
-Швидше! -Сюди!
Трісс!
Не покидай нас!
Трісс!
Вона була стабільна. Не знаю, що сталося.
[Старша мова]
Ми її втрачаємо.
[Старша мова]
Що таке?
Жодної ознаки Єннефер.
Вона зникла назавжди.
-А моя небога? -Фрінґілла була на передовій.
Скеровувала атаки нільфґардців разом з нашим полоненим.
Вона занедбала всі правила Хаосу.
-Тоді вона теж втрачена. -Сімейна ганьба зачекає.
Потрібно допитати полоненого.
У королів грає кров. Вони хочуть гнати нільфів на південь.
Може й варто,
оскільки ти перетворив нас на воїнів, а не радників.
Арторію, тебе там не було.
Ми перемогли.
Ледве.
Ми не знаємо, яке військо в запасі в Нільфґарду.
Де вони перезберуться. Що вони планують далі.
Полонений.
Що нам відомо?
Шпигуни знають мало. Лише те, що він керував узяттям Цінтри.
Він не звітує генералам - лише імператору.
Його ще ніхто не зламав.
Він скаже все, що нам потрібно.
Якщо я матиму час.
У нас є правила.
Вона не питала твого дозволу.
Прокинулася.
З поверненням.
Не знала, чи ти виживеш.
Бляха.
То що таке цей Каер Моррен?
Туди відьмаки йдуть на зиму.
Ми там відпочиваємо й зціляємося. Поновлюємо броню і еліксири.
Це мій дім.
Чому я про нього не чула?
Нам так подобається.
Чому?
На нього якось напали.
Давно, я ще був малим.
Нас майже всіх знищили.
Тепер ми не привертаємо до нього уваги.
Я одягалася хлопцем, щоб грати в астрагал.
Схоже, нам обом не потрібна увага.
На вас напали, бо ви не такі?
Звісно.
Ми не бачимо майбутнього, як ти.
Там, на полі бою,
коли ти побачила мене й жінку, перш ніж це сталося.
Що ж,
це було… більше схоже на сон.
Туманно. Воно було…
Дивно.
Спокійно.
Як ти це зробив?
Це називається аксій.
Знак, що заспокоює.
Магія. Як…
Як у друїдів?
Не зовсім.
Треба їхати.
Слава богам.
Думаєш, там є трактир?
Ходімо, Плітко.
Що таке?
Охорони немає.
-Може, ховаються від… -Тихо.
Собаки теж не брешуть.
Це місце ніколи не спить.
-То що тепер? -Я знаю декого поблизу.
Це мій старий друг.
Сиди на Плітці.
Ґеральте!
Нівеллен.
Що ти тут робиш, шльондрин син?
Це твій друг?
Так.
-Але він став інший. -Знаю.
Я трохи змінився, відколи ти мене бачив востаннє.
Про тебе це теж можна сказати.
Забери ножа й ходімо з холоду, відьмаче.
Я тобі все розповім.
Вогонь моїм гостям.
А ти, дорогенька…
Цірі.
Тож, Цірі, чи не бажаєш гарячу ванну
для твоїх мерзлих кісток?
О, я б з радістю.
-Ми лише перечекати бурю. -Будь ласка.
Блискуче.
Ванну!
-Ти можеш помитися в сусідній кімнаті. -Мені не треба.
Тобі, друже мій, ще й як треба.
Ти тхнеш старим конем.
Це частина мого шарму.
Ти завжди був кінською сракою.
Двері!
Скільки ми не бачилися? Тринадцять зим?
Нівеллене, не хочу нехтувати гостинністю,
та я маю знати, що вона тут у безпеці.
Ти бачиш мої ікла й думаєш, я…
перегризу їй горлянку?
У безпеці.
Це все ще я.
Гаразд. Світло!
Непоганий трюк.
Розповіси, що сталося?
Тут потрібен глечик вина.
А в тебе?
Тут потрібен цілий винний льох.
Телепень глянув на мій дім, підібгав хвоста й побіг так швидко,
що тільки п'яти замигтіли.
Раніше розбійники були суворіші, га?
Дуже дякую за це.
Мій одяг уже збирався втекти від мене.
Але ж звісно.
Ти просто чарівна.
Смажену оленину, трюфелі із шавлією, солодке вино, і побільше!
А для тебе
лише найкраще.
Відьмачу куріпку.
Дуже смішно.
Та я жартую.
Гірського фазана моєму другу!
Дуже смачно, так?
Дійсно, дуже смачно.
-Він казав, як ми познайомилися? -Ні.
Він не дуже говіркий.
-Ні. -Проте я б послухала.
Це моя улюблена історія.
Бачиш, цього білочолого буркуна
найняв найстрашніший з монстрів,
мій батько,
очистити ліси від нашестя виверн.
Я бачила їх у книгах.
Жахливі створіння. Бачиш того слабкого хлопця?
То був я.
Я намагався вислужитися перед батьком,
убивши першу виверну.
Але натомість
я впав у лігво проклятущого звіра.
Цей ось витяг мене за загривок
і вбив виверну, що тяглася до моїх яєць.
Як думаєш, що він зробив далі?
Що?
Відлупцював мене, бо я такий кретин? Ні.
Він дав мені голову виверни
і сказав моєму батьку, що це я її вбив.
Я мав зачистити ліс від усієї зграї.
-Мені все одно заплатили. -Маячня!
Він дуже м'якосердий.
Я тобі не брешу, юна Цірі.
Це був перший і останній раз,
коли батько мною пишався.
Після цього
ми з Ґеральтом товаришували багато літ.
Оскільки ти не брешеш, розкажи про твоє прокляття.
Перед дівчиною?
Вона хоробріша, ніж ти думаєш.
Я був клятим бовдуром,
ось що.
Водився не з тими.
Я розбив Храм Левоголового Павука.
Був під грибами божої плоті.
Усіх грибів світу не стане, щоб зробити таку дурницю.
Якби ж так.
Коли шкоду було заподіяно,
жриця прокляла мене жити отак.
Вічно.
Самотнім.
Усі прокляття знімаються. Що вона сказала?
Вона щось прокричала
про любов і кров.
Я не пам'ятаю.
Буду чесним.
Я намагався покінчити з цим.
І не раз.
Але повертався.
Ця жриця так легко мене не відпустить.
Сусіднє село покинуте.
Що там сталося?
Після Содденської битви
у селах стало небезпечно.
Голодні солдати, дезертири…
Це не причина для цілого села покидати свої домівки.
Причина,
коли обрієм мчить Дикий Гін.
Я сам його бачив.
Минулого тижня.
Вони неслися на скелетах коней південним небом.
Це ознака фатуму.
Привиди Мергоґґу?
-Мій дід їх бачив перед падінням Цінтри. -Твій дід був п'яницею.
Він багато чого бачив.
Я просто кажу, що північ і південь воюють,
монстри блукають, не йдуть у сплячку,
пошесть розноситься землею…
Можливо, це кінець світу.
Я пережив темні часи і три мнимі кінці світу.
Це лайно коняче.
Ні, Ґеральте, щось змінилося.
Світ діє якимось дивним чином.
Поза впливом королів і людей.
Нівеллене, у тебе є кіт?
Схоже, бідолашний застряг на горищі.
Власне, так, є киця. З нею все добре.
Її звати Верена.
Я дуже радий її компанії,
хоча вона сором'язлива крихітка.
Не любить чужаків.
Хіба ти не казав, що проклятий жити один?
Хіба ти не казав, що коти бояться відьмаків?
А хочете виставу?
Може, перевіримо маєток? Упевнимося, що тут безпечно.
Іди, Ґеральте.
Ми дамо собі раду.
Який приємний вид.
Ви мій інквізитор чи кат?
Ніч покаже.
Робіть, що хочете.
Кінець буде одним.
Біле Полум'я очистить нас усіх.
Я маю знати, чого хоче Нільфґард.
Опирайся чи скорися.
Різниці немає.
Не в моїй природі
бути жорстокою.
Але ви в мене декого забрали.
Того, хто мені щиро небайдужий.
Тож тепер я візьму твої знання,
твої спогади,
саме твоє єство,
і лишу тебе холодним і безпорадним
у пастці вічної темряви твого розуму.
Я знаю.
Знаю, ти хочеш кричати.
Але ще рано.
Рано, бо я ще не починала.
Якщо еволюція і зробила якийсь жолобок у твоєму мозку,
Я вріжуся в нього сильніше.
І тоді ти дізнаєшся, якими бувають крики!
Це найкраще, що ти наворожила?
Схоже, битва добре висмоктала з тебе сили.
На відміну від тебе, я не марную Хаос на нісенітниці.
Я б не назвала спалення половини вашого війська нісенітницею.
Шкода, що ти в димеритії серед ворогів.
Наворожила б нам на вечерю кабана.
Ви тікаєте.
-Ми виграли. -Бій. Війна лише почалася.
Слова переможеного. Як сумно.
Содден був лише краплею перед грозою.
Глянь на себе.
-Навіщо ти це робиш? -Я вірна своєму королівству.
Ні, твій дорогоцінний лідер чогось хоче.
І ти пішак у його намірах.
Не уявляю… Як його звати, Емгир?
Мої вибачення, могутній Біле Полум'я…
Не уявляю, який він буде радий, коли ти повернешся, підібгавши хвоста.
Я не переметнуся.
-Братство не вестиме переговорів. -Воно тебе не прийме.
Ти вдалася до забороненої вогняної магії.
За велінням Тіссаї. Мене хвалитимуть за порятунок.
Я впевнена, вони будуть чуйні. Як і всі лідери.
Ти пропонуєш мене як жертву.
Кляте вибачення, що провалила велике просування на північ.
Наворожи мені нормальної їжі, перш ніж ми прибудемо в Сракоґард.
То ось, як ти розважаєшся?
Так, щоб не зійти з глузду.
Це відома п'єса.
Уперше я її побачив ще юнаком, коли вчився в Оксенфурті.
Вона розповідає
про приречену молоду ельфійку-воїтельку й чоловіка, у якого вона закохується.
Як називається?
«Падіння Ельфійки».
Ельфійська воїтелька Й маг-чоловік
Покликані вбивати
Знайшли кохання І втекли
Усупереч диктатам
Як гарно.
Рай земний вони знайшли
І дитину зачали
Та загинули батьки її
Згубної зими
Вона наче навмисно
робить усе навпаки, не так, щоб урятуватися.
Балакуча, коли треба мовчати.
Уперта й відлюдна, коли треба говорити.
Схоже, у тебе гарна компанія.
Ти мені нагадуєш старого друга.
Мишовура.
Іноді просто не віриться.
Що його не стало.
І я… Якби я могла повернутися в часі й урятувати його.
Усіх урятувати.
Можна з тобою?
Я б теж змінив кілька речей.
Як воно?
Бути самотнім через те, який ти.
Вона зжирає живцем.
Ця самотність.
Ти пробував зняти прокляття?
О, я багатьом давав скарби, щоб мене цілували,
сподіваючись, що в цих казках є зерно істини.
Може, ти не знайшов потрібну.
Мишовур розповідав, що людину-їжака врятувало кохання.
Щасливець.
Мабуть, був достойний.
Ти бачила статуї в моєму саду.
Там поховані всі мої слуги.
Я їх убив, коли перетворився.
Не знаючи, чим я є,
не відаючи своїх сил.
Я заслужив свою долю.
Ходімо.
Я нудний.
А ти, певно, втомлена.
Ось і прийшли.
Я мав за щастя.
Ці люди, яких ти вбив…
ти ж не хотів.
Іноді
мені здається, що я людина.
Але здебільшого
я знаю, що я таке.
Я бачила, як весь мій дім
згорає дотла від рук інших людей.
Моя родина була всередині.
Мені ти не здаєшся монстром.
Дякую, моя люба.
Монстри - це не просто
жахливий вигляд, пазурі й ікла.
Монстрів породжують їхні вчинки.
Яких не можна простити.
На добраніч.
Добраніч, Нівеллене.
Найкраща настоянка на меду з Коратської пустелі.
Зіграймо в гру з випивкою.
Оце інша річ.
У яку?
Кидаймо ножі.
Хто не влучить у голову твого татка,
п'є
і каже правду.
Готуйся програти.
Ти перший.
Почнемо з очевидного.
Як, в ім'я всього святого,
ти почав піклуватися про дівчинку?
Обіцяв її бабусі перед смертю.
Що робитимеш?
Збережу їй життя.
І все?
Я захищу її від будь-якої людини чи монстра.
Ти сам сказав. Світ міняється.
Можливо, тому Право Несподіванки звело нас.
Ця хитра стара пісенька.
Сюжет закручується?
Твоя черга.
У яблучко.
Ти втратив солідність, старий друже.
Схоже на те.
Ти все життя був сам,
а тоді пред'явив вимогу на дитя старої обіцянки долі.
Що тебе змінило?
Хто.
Єннефер з Венґерберґа.
І де ця найрідкісніша й найпрекрасніша з усіх дів?
Та, що змогла розтопити крижане серце відьмака.
Вона мертва.
Пробач, мій хлопче.
Як довго?
Кілька днів.
І чому ти не вбитий горем?
Хто сказав?
-Твій кінь кульгавий. -Я знаю.
Якщо злізу, мої люди його з'їдять.
Коні, шльондри й маги -
корисні до часу.
Думаєш, принісши мене в жертву, вимолиш прощення за невдачу?
Моя голова покотиться перед твоєю.
Слухай,
північ перемогла.
Іди до нас. Я скажу, ти мене врятувала. Спокутаєш провину.
Яку саме провину?
Думаєш, ми йшли завойовувати північ? Ні - визволяти.
В Аретузі ти була слабкою, але мислила.
Якби я мала вибір.
Мене відправили в королівство за примхою Братства. Як і всіх.
Позолочені пішаки для контролю королівств.
Нас ні до чого не змушували.
Я мала кинути посаду, як ти?
Ухилитися від обов'язків, змарнувати таланти?
Якби Тіссая мене прикривала…
Якби ти думала за себе, а не лизала чужі чоботи.
-Хто прагне служити, того легко вразити. -Ти сліпа, Єннефер.
Щось іще?
-Мені нема чого ховати. -Від мене - можливо.
Але чи казав ти дівчинці?
Що відьмаки забирають дітей, аби давати їм магічні трави.
Ті, хто виживають, самі стають відьмаками.
І їх тренують, щоб позбавити усіх людських почуттів і реакцій.
Перетворюють на чудовиськ, які вбиватимуть інших чудовиськ.
З нею цього не станеться.
Але сталося з тобою.
Гарно це чи погано,
а вона з тобою.
Що вона про це думає?
Погляд чоловіка, який утратив хватку.
Погляд чоловіка, який замислюється, чому його друг шахрує.
Підловив мене!
Чарівні ножі.
Але навіщо?
Я бачив, як ти обмочився біля виверни.
Я знаю, який ти. Що ти приховуєш?
Мені треба подоїти змія і на перину.
Іди спати, похмура стара шкапо.
Побачимося вранці.
Усе добре, Верено.
Ми тобі не зашкодимо.
Ми тут лише на ніч.
Потім дім буде знову твій.
Хто ти?
Я Верена. Подруга Нівеллена.
Тобі снився кошмар. Я прийшла подивитися, як ти.
Сподобалася сукня, що я тобі лишила?
Це була ти?
Так.
Дякую.
Нівеллен сказав, що ти кішка.
Хто ти?
Я інакша. Я не ти.
Але я схожа.
Як ти це зробила?
Я не зустрічала нікого з таким самотнім серцем, як у тебе.
Такого інакшого.
Не одного з усіх.
Чому ти їздиш з тим чоловіком?
Я знаю, хто він.
Він убиває істот.
Монстрів - так.
Убиває.
Ти монстр?
А ти монстр? Бо ти теж не як усі.
Монстри роблять людям погано.
Люди роблять погано всім.
Нівеллен…
сховав тебе від відьмака.
Він тебе кохає.
Це має бути наша таємниця.
Поки ви не підете.
Воно літає.
-Ґеральте. -Плітка біля воріт.
Якщо вийде хтось окрім мене, тікай.
-Що коїться? -У будинку брукса.
Хто? Що ти робиш?
Ґеральте, що таке?
Іди.
Зараз же.
Верено?
Він зробив мені боляче.
Цірілло. Вона брукса.
Іди до Плітки.
Не тікай.
Я не втримаюся, якщо ти побіжиш.
Він помиляється.
Я не хочу тобі шкодити.
Ґеральте!
Цірілло.
-Ґеральте, будь ласка. -Відійди.
Я вирву їй горлянку,
якщо ви нас не залишите!
Пробач.
Мені дуже шкода.
Мій.
Або нічий.
Я тебе кохаю.
Кохаю.
Ні!
Він і по тебе прийде.
Чому, Ґеральте?
Це неправильно.
Це так неправильно!
Прокляття знято.
Тепер ти вільний.
Вільний?
Це ти називаєш
свободою?
Я знайшов її в лісі.
Поранену.
Голодну.
Вона мене не боялася.
І, коли зцілилася…
вирішила лишитися.
Їй було байдуже,
який я на вигляд.
І, щоб полегшувати її голод,
я дозволяв живитися мною.
-Але… -Вона себе не контролювала?
Вона була монстром.
Ні.
Це не так.
Байдуже, була чи ні.
Вона тебе кохала.
Любов і кров.
Вони наділені великою силою.
Учені уми й маги роками ламають над цим голови.
-І не вигадали нічого крім… -…щирого кохання.
Утратити…
щире кохання.
Ось, що це значить.
Я свідомо
закривав очі на те, що вона робила із селянами,
бо їй не було діла,
що я всі ці роки був проклятий.
Ні до знищеного храму.
Ні до зґвалтованої жриці.
Цірі…
Будь ласка, лишися. Не йди.
Благаю.
Візьми свій меч.
Покінчи із цим.
Заради мене.
Тепер ти смертний.
Зроби це сам.
Коли кажу бігти,
ти біжиш.
Коли кажу ховатися,
ховаєшся.
-Коли кажу йти до Плітки… -Знаю.
Здається, зі мною щось не так.
Куди б я не пішла, гинуть люди.
Іноді я…
Я відчуваю, що можу…
спалити цілий світ.
Я б не хотіла.
Просто…
Мені від цього так страшно.
Увесь час.
Страх - це хвороба.
Якщо підчепила страх і не лікуєш його,
він тебе поглине.
-А як його лікувати? -Подивитися йому в очі.
Прийняти свій страх нелегко.
Але я тобі допоможу.
Я тебе від усього захищу.
Добре.
Досить!
Підйом!
Збирайтеся - і в дорогу. До світанку треба бути в Цінтрі.
Глянь на них.
Ти ведеш їх до неіснуючого спасіння.
Як скоро вони від тебе відвернуться?
Лучники!
Відпусти мене. Ти знаєш, що я сильніша. Я нас врятую.
Нічого не бачу!
-Де вони? -Я не бачу.
У ПАМ'ЯТЬ ПРО ПІТЕРА ПАНТОНА
Переклад субтитрів: Ольга Галайда