EN NETFLIX-SERIE
Geralt!
Jag var bara på marknaden, Yen.
Jag fick en hel del slantar tack vare din trädgård.
Jag ser fram emot att bli gamla ihop.
Du, jag och hon.
Familjen vi alltid drömt om.
Vackra dröm.
Geralt!
Ge mig henne.
Hon är vår.
Fan.
Nej, rör mig inte.
-Nej, rör mig inte. -Vakna.
Rör mig inte!
Vi färdas bort från Cintra.
Helvete.
Äntligen en ärlig reaktion.
Vi är fast här tillsammans.
Vem vet, vi blir kanske vänner igen.
Vi blir räddade.
-Min tro säger mig det. -Glöm tron. Vi har krafter.
Håll dem nära dig.
Vart för ni oss?
Jag är medborgare i Nilfgaard.
-Soldaterna ni dödade var från Nilfgaard. -Istredd pratade om de där.
De liknar Aretuza.
Alver byggde dem till profeternas ära.
-Ni tände eld på dem i de tidiga krigen. -Historien får dem hellre än människorna.
-Jag har aldrig sett så många alver. -Jag måste träffa henne.
Jag kommer med gåvor.
-Vad är det här för ställe? -Håll er bakom mig.
Och håll tyst.
Nilfgaard krigar mot de Norra kungarikena, inte alverna.
Släpp oss.
Då lovar vi att ge er…
Du sa gåvor.
Gisslan. Människor…
Du skulle ha hängt deras lik i närheten.
De kan bli användbara. Det här är människoskogar.
Det är våra skogar.
Var den där i dimeritium?
Den här var Nilfgaards fånge.
Jag är också alv.
Behandlar ni era egna så här?
Sjunger du våra sånger?
Hedrar du våra äldre?
Har någonsin fällt en tår över något ur alvvärlden?
Du är ingen alv.
-Häng dem. -Vi har grävt här i veckor.
Risken att bli upptäckta ökar ständigt.
Du leder inte vårt folk längre, Filavandrel.
Eller har den vitmantlade besökt dina drömmar också?
Jag gör allt för att hålla dig säker.
När vi hittar det vi söker,
sänder vi huvudena till Aretuza som en påminnelse om alvernas storhet.
Vi är nära nu.
Är det här ditt hem?
Hur många sa du att ni var?
Det sa jag inte.
Senast jag räknade
var vi 20.
Nu? Kanske färre.
Är vi i säkerhet här?
Följ med.
Lambchop.
Här skådas trubbel.
Var fan har du varit?
Vi trodde att du irrat bort dig. Eller dödats.
Inte än.
Beklagar.
Broder! Han återvänder.
-Jag borde väntat mig en entré. -Han är tillbaka.
Äntligen, broder.
Vargen.
Du är hemma.
-Äntligen. -Vesemir.
Ja.
Jag fick stanna till på vägen.
Han är hemma!
Så ska det se ut!
Så… Där står jag.
Jag fryser ballarna av mig mitt på en åker för andra natten i rad,
när bondens fru kommer smygande för att säga att det är bortkastad tid.
Det var ingen mörksugga maken såg lämna rummet.
Nej.
Det var drängjäveln!
Nu jämrar hon sig: "Vad gör vi?
Min make betalar dig inte utan ett mörksuggehuvud."
Så jag drog svärdet och sa:
"Han betalar säkert det dubbla för drängens."
Gamla, goda Lambchop.
Hon återvände med två hästar och en pälsmatta.
Mitt bästa uppdrag på hela året.
Vart och ett av era ansikten är skäl nog att fira.
Ni är i säkerhet. Ni kom tillbaka. Ni är hemma.
-Ja. -Så sant.
För ännu en vinter, tillsammans.
-Ja. -Bra sagt.
-För luft i våra lungor. -Ja.
-För bröderna. -Bröderna.
För att glömma livet på vägarna!
En enda jävla kväll.
-Vilka är redo? -Eskel!
Är allt som det ska? Du ser ut som dagsgammal skit.
Du skulle se den andra.
Kampen varade i sex timmar.
Och jag hade dödat den jäveln,
om jag inte tappat bort elixiren.
Men jag tog en hand.
-Vad är det där? -En byse?
Är det en byse?
Den gick som en.
Pratade som en.
-På sätt och vis. -På sätt och vis?
-Jag har inte sett nån byse på ett tag. -Inte i Kaedwen.
Då kan ni skatta er lyckliga.
Om ni inte gärna vill sticka er på en av deras rötter.
Eld genom hjärtat är det enda som dödar dem.
Sex timmar utan att den tanken slog dig?
Vem fan är du?
Prinsessan Cirilla av Cintra.
Angenämt.
När du sa att du hade åberopat Överraskningens lag,
sa jag: "Ett stort misstag."
Du sa att du hade lovat att inte göra anspråk på barnet.
Jag sa: "Bra, men ändå ett stort misstag."
-Jag behövde rädda henne. -Jag vet.
Och du visste att jag skulle säga nåt.
-Ja. -Ändå tog du hit henne.
Du säger att hon undkom Nilfgaard.
Överlevde totalslakten av sitt kungarike.
Hur?
Jag frågade.
Hon ljög.
-Sånt brukar du inte släppa. -Häxkarlar väntar ut svaren.
-Det var nog du som sa det. -Hur tänkte jag egentligen?
Jag förde henne till säkerheten här. För att skydda henne innanför våra murar.
-Länge nog för att få dina svar? -Ja, ta reda på vem och vad hon är.
-Och hur jag kan hjälpa henne. -Du säger det.
Glöm inte hur det gick senast häxkarlar lade sig i hovens och kungarikenas draman.
Tänk om prinsessan ger mer besvär än väntat?
Det vet jag redan.
Prinsessan!
Eskel.
Jag utforskar bara.
Jag skulle hitta ett bra rum.
Nu är det här inget slott, Ers höghet.
Här finns bara skitrum.
Enligt Tissaia var alvmagikerna döda.
Hon hade fel. Eller ljög. Ingetdera förvånar.
Du drömde en mardröm.
-Det är vanligt efter strider… -Vad handlade den om?
Ska vi utbyta historier nu?
Tror du att jag frågar för att jag bryr mig?
Drömde du om nån dold i en mantel?
En svart mantel. Hur visste du det?
Jag har drömt om en med röd.
Vår alvmagiker drömmer om en med vit.
Delade drömmar är ett starkt omen.
Ja, men jag har fått nog av magiska gåtor för nu.
Men vi kan använda det till vår fördel.
-Vi måste prata med Francesca. -Hon litar inte på oss.
-Vi måste ställa oss in först. -Så chockerande.
Det är Yens vis som gäller igen.
Det mest chockerande är att du kan vinna på det.
Är det här allt jägarna fann?
Det är ont om liv i skogarna här.
Alverna i Temeria eller Redania har kanske mer tur.
De kryper för människor. Samma människor som kommer att krossa dem.
Du förtjänar bättre, broder. Det gör vi alla.
Du lovade oss Dol Blathanna.
-Hur länge ska vi söka förgäves? -Solen går ner över allt färre alver.
Vårt land är befläckat. Våra äldste döda.
Till och med grottorna vid världens ände har intagits av monster.
Men vi får inte förlora hoppet om en ljus alvframtid.
Historien måste inte upprepa sig.
Jag vet att ruinerna bär på svar.
Synerna jag sett här i skogen skänker tro.
[talar alvspråk]
Den vita manteln döljer ansiktet,
men det är Ithlinne, vår heligaste profet,
som för oss till en fristad. Vi kommer att återuppbygga.
Det är inte kött, men det dämpar hungern. Jag sviker oss inte.
Historien måste inte upprepa sig.
Jag har aldrig hört den med text.
Visan du spelade.
En man jag kände sa att den ledde vilsna alver hem.
De jag har mist, ja. Döda och föräldralösa alver.
Texten förändras ofta.
Vita flamman vill straffa folken som förtrycker ert.
Den som stjäl från en tjuv blir bara den senaste tjuven.
Eller tänker Vita flamman återlämna Xin'trea
när han dansat klart på Calanthes grav?
-Xin'trea? -Cintras alvnamn innan det stals.
Är du Filavandrel från sångerna?
Världens ände? Ledaren som reste sig mot lejoninnan?
Den lögnaktiga barden och hans visor.
Om jag minns rätt, var du alvernas konung i bardens sånger.
De vände sig till Francesca när jag inte slog Calanthe. De behövde tro.
Tro är simpel medicin för desperata själar.
Tron hjälper oss genom mörka tider.
Din förförelse, hur charmerande den än är, saknar din fars blods list.
Ja, men han var halvalv.
Det lär inte ha fötts en renblodig alv på decennier.
Vi har drömt om varelser i mantlar.
De vägleder oss. Hennes är röd. Min är svart.
Om du befriar oss kan vi kanske samarbeta.
Ta reda på innebörden.
Hur länge har ni grävt här?
Vi är kanske nyckeln.
Vi har hittat något!
Nära.
Mycket nära.
Gömmer de sig i skogen?
-Finns det fler? -Några stycken.
Men de är utdöende. De kan inte föröka sig.
De man stöter på har funnits sen Sfärernas förening.
Är det vad vi kommer att göra här?
Studera monster.
Ja.
Samla material till dina trolldrycker?
Absolut.
Träna?
Träningen är farlig.
Liksom mannen i den svartvingade hjälmen.
Och du vill döda honom?
Ja.
Varför?
Jag hatar honom.
Det här är viktigt.
Vi dödar inte av rädsla.
Vi dödar för att rädda liv.
Förstår du det?
Hur tillbringade du dagarna när du var ny här?
Jag fick stryk och svältes.
Hur är rummet?
-Det är råttor i det. -Så bra.
Då är det ett av de varma rummen.
Vad är det där?
Stanna här.
-I Cintra gick jag på fester… -Cirilla.
Så det är här häxkarlarna kläcks.
Jag hoppas att det finns en minnesskylt över din storhet.
En taverna utanför Dorian för en handfull år sen.
Jag sköljde basiliskblod ur håret på dig.
Det var lindormsblod.
-Du borde inte vara här. -Det sägs att du har en dotter nu.
Jag trodde att din blödigaste sida var att du betalade.
Hon är inte min dotter.
I så fall kan jag ta henne. Pojkarna skulle äta ur handen på henne.
Och han skulle inte vara far.
Vad är det här?
Eskel hittade några vänner nedanför berget.
De borde inte vara här. Och de borde veta bättre.
Han drack nog för mycket stramonium efter stinget. Det gjorde de allihop.
De minns inget i morgon.
Definitivt inte hur de kom hit.
En av mina stamkunder, en druid,
sa att bysar är enorma talande träd.
Vackra dessutom.
-Vi betalar inte för prat. -Visst.
Eskel, vad gör du?
Smiter du från nattandet av din flicka?
Jag förstår att du har ont,
och du kan dränka smärtan med vem du vill.
Bara inte här.
Det är så lustigt.
Jag och pojkarna återvänder hit, helt blåslagna.
Ett stentroll kvaddade Lamberts öga. En varulv tog en tugga av Coens bak.
Vad återvänder du med?
Jag säger bara att när jag hittar en prinsessa,
är det sista jag tänker göra
att leka riddare.
Eskel…
Gå och lägg dig.
Vi behöver en plan.
-Vad är det med dig? -Jag mår konstigt.
Dimeritiumet.
Upp med er. Upp!
Vart för du oss?
Dödar ni mig, kommer Vita flamman att jaga er skoningslöst.
Slutar ni människor någonsin att prata?
-Vad är det där? -Något slags runor.
Förenade av kaoset.
Den här är annorlunda.
Monstrens ankomst.
Sfärernas förening.
Himlarna dånade och rikena kolliderade.
De överlevande.
Vilsna och övergivna i en ny värld.
Ny för er.
Världen tillhörde oss.
Era drömmar, berätta.
Visa oss din först. Det här är ömsesidigt nu.
I min syn är jag vilse i en labyrint av döda kroppar,
alver staplade så högt att de skymmer solen.
Ithlinne leder mig ut, och jag ser solen stiga upp över ett nytt alvkungarike.
Min vägvisare är inte Ithlinne. Det är Emhyr.
Jag ser honom inte, han har huva.
Han har nyss återvänt till Nilfgaard. Han dödade troninkräktaren.
Han räddade mig.
Och din?
Vad gör du?
Det är alvspråk, fast primitivt.
"Skåda skogarnas moder, den odödliga modern,
som bor i drömmar."
-Resten är rappakalja. -Nej.
Det är en besvärjelse. Om en hydda. Utan dörrar.
Min pappa brukade skrämma oss med berättelser om häxan i skogen.
Hennes hus stod på basiliskben.
Hon lurade in barn för att koka och äta dem.
Inte första gången människor ropade "häxa" vid åsynen av alvkraft.
Min bror har rätt.
Det här är våra anfäder som knäböjer och tillber.
Odödliga modern kan vara en av de gamla gudarna.
Först Ithlinne, sen en av de gamla gudarna.
Vad skulle någon av dem vilja med två människor?
Vänd skogen ryggen.
Hon kallar oss.
Stå vakt tills vi återvänder.
-Francesca… -Nej.
Gage, jag svor som barn att jag skulle ta hand om dig.
Låt mig ta hand om oss alla.
-Får vi två välja om vi ska följa med? -Vad tror du?
Nykomlingar har alltid svårt att sova de första nätterna.
På grund av kylan.
Klef här var en av de första häxkarlarna.
Före min tid.
Vad hände med honom?
Ett av de äldsta monstren, en demon, sen länge utdöda.
Hon ställde till med stor förstörelse tills häxkarlarna fann henne i skogen.
Hon dödade honom med den.
Vissa säger att hon ännu kallar de olycksaliga själar
som råkar passera genom hennes skog.
Lockar dem till sig för att sluka dem.
Läskiga historier fungerar inte på mig.
Och den här, Deglan,
dödades av människor i just de här salarna.
Han lärde mig allt jag vet.
Gjorde mig till häxkarl.
Han var som en far för dig. Som du är för Geralt.
Något i den stilen.
Det är lättare när de är unga.
Vänta tills de slutar gråta efter mamma. Ge dem mat, lär upp dem,
skicka ut dem i världen och se vilka som återvänder i livet.
Du är inte lättskrämd.
Ibland måste man stå stilla, ibland fortsätta vidare.
Hjälpte mantrat dig att fly Cintra?
-Geralt lovade mig beskydd här. -Svårt när jag inte vet vem jag skyddar.
Eller vad jag skyddar henne från.
Du tog hand om träbesten.
Låt mig ta hand om din nu.
Kom nu. Fortsätt.
Om du drömde om Emhyr,
varför var du då rädd när du vaknade?
Säg det.
Jag är i mörkret.
Det är personer över mig.
De rör mig.
De petar bara försiktigt.
Jag kan varken se eller hindra dem. Så…
Jag ligger där och låter dem.
När troninkräktaren hade avrättat Fergus
flyttade han magikerna till ett fängelse.
En lekstuga.
Jag satt där i åratal.
Sen fann Emhyr mig.
En hydda utan dörrar.
-Inskriptionen. -Vänta.
Om du har fel. Om drömmarna betyder nåt annat…
Skåda skogarnas moder, den odödliga modern, som bor i drömmar.
Vänd skogen ryggen.
Hydda, hydda, visa mig din framsida.
Hydda, hydda.
-Har du sett Cirilla? -Ja.
Hon svepte vit mås och dansade på bordet.
Roligt.
Hon spionerade.
Det är hennes första kväll här. Vad väntade du dig?
-Att hon skulle göra som jag sa. -Det gör ungar aldrig.
Vi pratade, sen skickade jag henne i säng.
Är du redo för det här?
Jag befann mig i en cell under staden när Cintra skövlades.
Jag hörde allt.
Elden, skriken och döden.
Samma ljud jag hörde här som pojke.
Undangömd i källaren.
I väntan på att människorna skulle ta oss.
Du var den sista överlevande häxkarlen när Kaer Morhen föll.
Du och några muterade föräldralösa barn utan någon annanstans att ta vägen.
Var du redo?
Nej.
-Men du skyddade oss likväl. -Nej.
Jag lärde er att klara er själva.
Eskels byse vill kanske ha tillbaka handen.
Slåss med hjärnan, pojkar.
-Jag tar gästerna. -Jag kollar flygeln.
-Vi kontrollerar utsidan. -Följ mig. Rappa på!
-Nu! -Fort!
-Jag letar upp Cirilla. -Nej.
Gör det du gör bäst.
Stanna och slåss.
Upp med dig, flicka. Vi har besök.
-Vad gör du? Stanna där. -Hörru!
Rusa inte in i en flickas rum med höjt svärd, dumskalle!
Du vaktar utanför.
Jag lydde för fan bara order.
Kom igen, sätt fart! Nu!
Var är du?
Vad är du?
Hej.
Var inte rädd. Jag är här för att hjälpa dig.
Ithlinne?
Jag visste det.
Du är inte han.
Jag vet vad du är.
En gammal skröna för barn.
Är du ett barn, Fringilla?
Befriade jag dig för att du skulle bli ett barn?
Jag är inte rädd. Och jag tar inte emot hjälp.
Just det, du behöver ingen.
-Du behöver inte dölja nåt. -Jag vet.
Vandringen har bara varit svår.
Vandringen framöver blir ännu svårare.
Men jag kan hjälpa dig.
Och ändå
blev du kvar i decennier.
Varför?
Är det kärlek?
Ditt arv, säger du?
Makt!
Det är det du lever för.
-Är det ditt drag? Det är ganska desperat. -Det är du som är desperat.
Den mest desperata.
Du är inte den nya solen. Du är inte han.
Han berättar aldrig det jag berättar för dig.
Vägen till sann styrka ligger inte i ödmjuk tro,
utan i att tro på sig själv och att ta makten över sitt öde.
Världen kommer att dö frostdöden och återfödas med en ny sol.
Först kommer jorden att översvämmas av alvblod.
-Hur räddar jag dem? -Ta av dig manteln.
Eller tänk om jag sa att du kunde få makt.
Och inte som underdånig lismare, utan som din egen kvinna.
Det här är inte verkligt.
Tänk dig att det vore det.
Föreställ dig att du är kejsare i detta nu.
De andras drömmar var uppenbara.
Du trodde att du var speciell.
Men icke. Din var också uppenbar.
Säg din önskan.
Jag skulle återuppbygga styrkorna.
Värva fler.
Vi är ett kejsardöme, men Norden består av många kungariken.
Och vida och oberäkneliga landområden.
Ni vore förlorade även med fler män. Ni behöver vänner.
Allierade som känner landet som sitt eget.
Inget rike i norr skulle liera sig med oss.
Inget människorike.
Söker du frälsning?
Då för du fel alv med dig hem.
Den första renblodiga alven på många år.
Och du hoppas på en ljusare framtid.
Jag har väntat barn förr. Inget har blivit fullgånget.
Men om det kunde det? Om jag kunde hjälpa dig?
Du behöver bara be mig.
-Du är inte Ithlinne, eller hur? -Dina anfäders tro var starkare än din.
Starkare än din.
Framför din önskan.
Vad måste jag göra?
För att få se ditt barn leva,
måste du själv först leva bland människor.
Xintrea.
Du är inte bunden längre.
Varför har du inte flytt via en portal?
Du har känt det sedan Sodden, inte sant?
Eller snarare,
så har du inte känt det.
Men du är hellre blind än ser sanningen.
Minns du den här lektionen, Nasse?
[talar alvspråk]
Du klantade dig allt i Sodden.
Eld är farlig magi.
Farväl, kaos. Vad ska hon nu leva för?
[talar alvspråk]
Rör på dig! Jävla salongstrick!
Ja, förnekelse. En smaklig garnering.
Jag låter dig gräddas lite mer.
Din desperation ska vara knaprig.
Du kommer att bönfalla mig om att ta den från dig.
Och det tänker jag.
Eskel?
Geralt.
Eskel!
Jag återvände hit.
Jag visste att något var fel.
Jag vet inte vad som hände.
Men jag trodde att jag kunde bekämpa det.
Jag trodde att du kunde
hjälpa mig.
Vesemir.
Tänk att jag tog mina horor till en häxkarlshåla. Danica, ditt nöt.
Stanna här, ta skydd.
Nej. Lambert!
Åt helvete med det här. Vilken är den snabbaste vägen ut, flicka?
Trapporna norr om salen. Tornet i söder. Jag vet inte.
-Då så, kom nu. -Nej.
-Vi måste stanna. Geralt… -Geralt är kanske redan död!
Häxkarlar slåss. Vi flyr.
Spring!
Spring.
-Vad är det här? -Eskel. Bysen har infekterat honom.
Det är omöjligt.
Dörren! Fort!
Eskel.
Vi behöver tid på oss. Vi kan rädda dig.
Eskel…
Snälla, sluta.
Du gjorde det du måste.
Där är du ju.
Ingen fara.
-Du såg också henne. -Oroa dig inte. Du är fri.
Du följer med dem.
De gamla gudarna sägs önska en allians mellan alverna och Nilfgaard. Jag sa ja.
Då är ni båda dåraktiga.
Den onda häxan är ingen gud.
Tron har fört mig hit. Jag ska se hur mycket längre jag når.
Det lät som ambition. Omöjligt.
Inte lika omöjligt som att du hittar mening. Vad bad du om?
-Ett slut på tramset. -Arrogant som alltid.
Om hon är så ond, varför släppte hon dig då?
Är det över?
Är vi säkra nu?
Hur är det?
Det är bra.
Följ med mig.
När jag kom till Kaer Morhen,
sa Vesemir till mig att världen utanför de här murarna
är en farlig plats.
Men tiderna förändras.
Här också.
Inga platser är säkra.
Man kan inte fly från världen.
Inte gömma sig från den.
Eskel.
-Eskel. -För bröderna.
Men man kan finna styrka och mening.
Möjligheten att överleva fasorna.
[talar alvspråk]
Den här Kontinenten
var inte avsedd för någon.
Allt man måste göra, Ciri,
är att hålla svärdet nära och sig själv i rörelse.
Undertexter: Jessika Johansson