EN NETFLIX-SERIE
Redaniska kronor.
Melitele…
Jag har svikit dig.
Förlåt mig.
Männen var ute efter Ciri.
Mina vapen?
Jag måste hitta henne.
Du måste låta mig se om din skada.
Hur gick den sönder?
Hon gör så med saker.
Om det du säger om flickans kraft stämmer,
kan inte du hjälpa henne.
Jag hittar vapnen själv.
Det jag menar är att Ciri behöver mer än du kan ge henne nu.
Jag svor på att beskydda henne.
Nenneke…
Jag sitter inte och väntar på
att något värre än en skurkmagiker och hans planer drabbar henne.
Tror du att Yennefer tänker skada flickan?
Jag önskar att Yennefer kände till balansen du pratade om.
Jag önskar det mer än du inser.
Men jag har lärt min läxa om Yennefer och önskningar.
Ibland utgår vi från det värsta
för att vi inte törs hoppas.
Hur kan jag hjälpa dig?
Du måste öppna en portal.
Zola.
Har du varit här förr?
Kvinnan som bor här tog hand om mig. Hon var snäll mot mig.
Drömmen,
första gången jag hörde ditt namn, drömde jag här.
Dagen Geralt fann mig.
Därför förde portalen oss hit. Det kändes säkert.
Ska jag försöka ta oss till Geralt igen?
Nej, det var imponerande, men nej. Vi låter inälvorna stanna på insidan.
-Var är de nu? -De måste ha gett sig av.
Slaget vid Sodden var nära här.
-De flydde kanske. -Kanske.
Eldjäveln.
Kom.
Nej.
Det är månader sen jag var här.
Ingen visste att jag var här. Ingen.
Ingen vet ens att jag lever.
Förutom…
Arbetar han för Nilfgaard?
Tänk om han har Geralt?
Geralt är stark. Han kan försvara sig.
Du låter inte så säker.
Om Nilfgaard har honom, om,
har de hållit Geralt vid liv för att kunna hitta dig.
-De håller honom för att locka dit dig. -Vart?
Sin närmaste utpost.
Cintra.
Jag har fantiserat om att återvända.
Om att hitta Svarta riddaren och köra mitt svärd i strupen på honom
tills hans fjädrar är bloddränkta.
Geralt skulle inte vilja det.
Han vill att jag undviker fara.
Geralt står emot så länge han kan.
Vi måste till Cintra. Tillsammans.
Yennefer, vänta!
Du vet vad som händer dem som hjälper mig.
-Jag gör det ensam. -Jag viker inte från din sida.
Om något händer dig, förlåter Geralt mig aldrig.
Vi måste skynda oss.
Just det.
För henne hit.
Kaoset blir ditt.
Du är alldeles för påklädd.
Kom och lägg dig igen.
Vad är det?
Inget.
Du är min partner.
Du kan säga om något är på tok.
Vår nya maktposition innebär nytt ansvar. Jag vill inte tynga dig.
Vår nya maktposition förändrar inte att jag älskar dig.
Din smärta är min smärta.
Vi har en oväntad besökare.
Vem?
Dijkstra.
Redania måste ha något i görningen.
Hur kan du veta att Redania har en spion här?
För det hade jag gjort.
Först kom alverna, sen halvbloden.
Nu väller äkta makar och sympatisörer okontrollerat in genom våra portar.
De får det serverat tack vare dig.
Vi måste återuppbygga vår armé.
Ja, jag håller med. Men låt oss göra det klokt.
Tar vi in främlingar måste vi säkra deras lojalitet.
Hälften av alverna missade träningen i morse.
Firandet av barnafödseln pågick till sen natt.
Lysande. Vi samlar spetsöron som varken kan supa eller lyda order.
-Jag ska prata med dem. -Du är inte deras befälhavare.
Det borde hon komma ihåg.
Fringilla, han har rätt.
Generalerna vet att det är ohållbart, och Emhyr kommer i morgon.
Han ska inte mötas av kaos och olydnad.
Jag sa
att jag löser det.
Varför litar jag minst på generalerna trots deras lojalitetsprat?
-Är du en av dem, Cahir? -Allt jag gör är för Vita flamman.
Och vad tror du att jag gör?
Fringilla!
Skulle jag berätta allt det här för dig om jag var emot dig?
Vad skulle du råda mig till?
Om alverna vägrar tjänstgöring, så överlåt dem till mig.
Generalerna respekterar en stark hand.
Emhyr också.
-Du försökte bryta genom slottets portar. -Jag letade efter mat.
Jag är ingen spion.
-Tänker du göra det eller ska jag? -Snälla!
Jag letade efter något att äta. Jag har inte gjort något.
-Snälla, milady. -För helvete.
Visa nåd!
Och du kallar dig ledare.
Jag har färdats så länge nu
På vägarna till ingenstans
Med hopp och drömmar
Som ruttnar jämt
Ibland krävs det en fängelsecell
Och förrädarnas skrönor och svek
För att inse att frihet
Är allt man har
Så lås in mig
Och klå upp mig
Och kasta bort nyckeln
Dra åt fanders, din fähund
Du har jävlats klart med mig…
Alla på en gång!
Så lås in mig och klå upp mig
Kasta bort nyckeln!
Dra åt fanders, din fähund
Du har jävlats klart med mig!
-Tack… -Mer sång och jag skär tungan av dig!
Ohyfsat.
Killar, era stämmor var lite falska.
Gordon, du är fantastisk.
Talang känner igen talang. Igen. Tre, fyr…
-Så lås in mig… -Det räcker! Jag går och skiter!
Kasta bort nyckeln
Dra åt fanders, din fähund
Du har jävlats klart med mig
Men för i helvete! Vet du vad? Vi försöker repetera här inne!
Ursäkta, mina herrar. En sekund.
Jag måste ta itu med vaktens brist på hyfs.
Min gode herre, du känner inte igen talang om jag så körde upp den i… Geralt.
Äh, vad fan.
Och jag har saknat dig.
-Vad gör du här? -Sedan. Vi måste iväg.
-Är du säker? -Ja.
Senast vi sågs bad du mig i princip att dra åt helvete.
Minns du? Och du övergav mig på ett berg.
Har du sett mina kängor?
Jag gled nästan hela vägen nerför backen tillbaka till Caingorn.
-Riddarsporre… -Låt bli. Jag pratar med dig.
Så fungerar det här.
Jag behöver din hjälp.
Visst.
Men först…
Mina herrar, det har varit en ära.
Vadå?
Jag har fått nya vänner. Släpp det.
Svartsjuk.
Döda hästar är inte till någon nytta.
Ju längre det tar, desto mer hinner jag tänka på vad de gör.
Ni verkar ha ett rejält band.
Han är förvisso en första rangens surpuppa
och har ett vildsvins finess, men han är…
Han är din beskyddare.
Han är pappan jag aldrig haft.
Jag känner mig inte ensam med honom.
Jag vet vad du menar.
Vad…
Vad var det mellan er?
Längtan.
Ånger.
Hopp och rädsla.
Jag utelämnade nog inget.
Så, du älskar också honom.
Kom nu.
Jag har alltid älskat namnet Ceinwen.
Absolut inte.
En av mina kusiner hette det.
Hon åt sitt eget hår.
Hon är en Fiona.
Elegant.
Eller Liserne.
Mäktig och modig.
-Kom hit. -Tack, Dara.
Liserne är vackert.
Med er ljuva distraktion, vet ni nog inte att era soldater uteblev i morse.
-Jag hörde det. -Då utgår jag från att det inte upprepas.
En dag är en baksmälla,
två är uppvigling.
-Många av oss har ändrat oss. -Ändra er tillbaka.
Jag avsåg aldrig att slåss för Nilfgaard.
Francesca övertalade mig,
men nu har hon gett mig ett mycket bättre skäl att inte slåss.
Nu måste vi återuppbygga.
Återfå vår styrka.
Har du glömt vem som hjälpte barnet till världen?
-Som gjorde en alvfristad i Cintra? -Vi är tacksamma.
Nu är det dags för oss att bli fler, inte att dö in någon annans krig.
-Vårt krig är ert krig. -Fringilla.
I egenskap av din vän måste jag fråga om det här är dina eller Cahirs ord?
Francesca.
Avtalet vi slöt i den där hyddan,
det fungerar.
Du har ditt barn.
Och jag har Emhyrs gunst.
Allt kan förbli så här om…
…vårt band förblir starkt.
Som jag sa, vi är vänner.
Jag värdesätter vårt band.
Men familjen,
blodsbandet,
är det enda band som inte kan brytas, och det band jag måste skydda.
Jag tänkte att du ville höra det genast.
Det är värre än jag fruktade.
Inte bara ett alvbarn, utan en alvmagikers barn.
Bara du ser ett hot där alla andra ser ett barn.
-Alla har inte din svaghet för alver. -Tissaia är en av Rådets ledare.
-Hon har inga svagheter. -Ja, det vet väl du.
Dessutom är det inte bara ett barn. Det är en symbol. Ett fyrtorn.
För att inte säga en möjlig fiende som lever i sekler…
Som är allierad med vår andra fiende.
Vi kan snart vara i krig igen.
Olikt dig, Artorius, styr vi inte utifrån ogrundade fördomar och rykten.
Vilket gör det svårt för mig att tro
att du kom hit bara för att framföra skvaller.
I mitt arbete är dagens skvaller nästa månads nyheter.
Jag hörde att en av dina gamla elever var tillbaka.
Foltests magiker?
Triss Merigold, var det väl?
Är Triss här?
Hon blev sjuk i Temeria
och kom hit för återhämtning.
Det berättas om många märkliga magåkommor denna vår.
Alla kommer dock uppifrån bergen.
Hälsa så gott.
Det ska jag.
Om du tackar kung Vizimir
för den distraherande upplysningen om barnet.
Var det något mer,
Dijkstra?
När Cirilla försvann, visste jag att min chans var borta och flydde.
Flydde?
Jag fick hjälp förstås.
Jag hade varken tid eller ork att öppna en portal.
Ja. Hur som helst…
Han har inte varit här på dagar.
-Han sa att han skulle komma. -Du sa att jag skulle få möta honom.
Om du tog hit flickan.
Skyll dig själv.
Eller dig.
Du har kanske mindre tumme med honom än du trodde.
Nej, allt ingår i hans plan.
Dramatiken.
Distraktionen.
Låt gå, tokstolla, du får den.
Se så, gör ditt test.
Fungerar det, har vi snart din herre här. Det lovar jag.
Tror du det?
Blodspårning är enkelt.
Magiker har gjort det i århundraden.
Fast jag måste medge, att mina försökspersoner oftast är…
Döda.
Precis.
Åh, ljuvliga nektar.
Jag har inte tvättat mig på ett tag
och börjar lukta som en nilfgaardisk task.
Så, om du ursäktar… Håll den här.
Det här har jag sett fram emot.
Jisses, så kallt.
Man kunde hänga porträtt på mina bröstvårtor nu.
-Du är experten. Hur får man bort blod? -Vad gjorde Yennefer i Oxenfurt?
-Tja, hon räddade mitt liv. -Va?
Ja, jag vet. Jag är lika förvånad.
Jag litar inte på henne längre än jag kan vrida hennes seniga hals.
Men det är sant. Hon riskerade livet för mig.
Jag visste att det fanns djupare känslor under allt det där raseriet och håret.
Hon har mycket hår.
-Och hennes vinkel? -Inte smickrande.
Hon var på flykt. Hon hade mist sin magi.
Hon var nästan uthärdlig.
-Hade hon mist sin magi? -Ja, jag vet! Det var toppen.
Om hon inte ljög.
Jag inser först nu att hon kan ha ljugit.
Helvete! Riddarsporre, ditt nöt!
För om hon inte ljög,
hur kunde hon då gå upp in rök när hon var fången i horhuset?
Berätta vad som hände i Oxenfurt.
När de redaniska vakterna tog henne muttrade hon något om skogar
och mödrar och hyddor
och sen bara försvann hon, så…
"Vänd skogen ryggen, hydda"?
"Vänd dig mot mig. Hydda, hydda." Ja, så sa hon.
Hon samarbetar med Den odödliga modern.
Hon lät ju festlig.
-Vem är Den odödliga modern? -Voleth Meir.
De första häxkarlarna lejdes för att fånga henne.
Hon inneslöts i sin egen hydda.
Men någon har öppnat dörren.
Och den någon är…
-Det skulle hon inte. -Jo då.
Vadå? Offra ditt Överraskningsbarn för sin magi?
Det kan du sätta dina uppblåsta bicepsar på.
Voleth Meir är en demon som lever på smärta.
Vi måste till Cintra.
Varför? Vad finns i Cintra?
Någon tyckte väldigt illa om min skjorta.
Yarpen Zigrin.
Du siktar kasst numera.
Om det inte är självaste Vita vargen och den jävla glappkäften.
Lägg ner vapnen, era korkade arslen.
Det här är en gammal vän.
Vänner. Plural.
-Julian Alfred Pankratz, vicomte… -Ja!
Jag vet.
Visst.
Vad gör ni här ute i mitten av östra ingen-jävla-stans, trollkarl?
Jag kunde fråga samma sak.
Skulle du inte vara herreman över en lydstat i Caingorn?
Sånt är för påfåglar och pissmyror.
Vi sköter Henselts vägar nu. Skyddar hans konvojer.
Mer pengar.
-Du minns mina män. -Givetvis. Fint att se er igen.
Jag minns inte en enda av dem.
Var är Lucas Corto?
-Han är skyldig mig pengar. -Bra minne.
Lucas gifte sig, slog sig ner i Mahakam och lämnade gänget, den dumskallen.
Du letar inte själv efter ett gäng?
Du får gärna bli vår sjätte man. Fast du luktar skit.
Jag kan inte just nu.
Och jag behöver en häst. Jag
betalar dubbelt med ränta när jag får pengar.
Normalt skulle jag säga åt dig att skita och dö,
men vi är ute på vägarna och man nekar aldrig någon hjälp här ute.
Den där är ändå för hög för oss.
-Vad är uppdraget, om du inte misstycker? -Det gör jag.
Den hemliga sorten.
Min favoritsort.
Du är inte min vanliga typ.
Men du duger.
Kom, pojkar!
Kungen kan vänta.
Vi ska ut på äventyr!
Bron har rasat.
-Var är nästa ställe? -En halv dags ritt bort. Vi hinner inte.
Vi får lämna kvar hästarna, men det finns ett sätt.
Lektion nummer två.
Nu ser vi vad ditt kaos klarar.
Var för stark för att misslyckas eller för svag för att försöka.
Du klarar det.
Jag tror på dig.
Säg efter mig.
[talar alvspråk]
Precis så. Säg det igen nu.
[talar alvspråk]
Spänn dig inte. Tro på att din kraft klarar det.
Nu räcker det.
Jag klarar det.
Vi hittar en annan väg.
Du skadar dig själv.
Sluta!
Helvete!
Så kan man också göra.
Förlåt. Jag vet inte vad som hände.
Sådan här kraft ska du aldrig be om ursäkt för.
Hör du dem?
Fläckskogstrastar som kallar på varandra.
När jag kom till hovet längtade jag hem till det ljudet.
Du lade frön på fönsterkarmen när du var yngre.
Du ville fånga dem till husdjur. En gång gick det.
Jag visste vem du skulle nacka först, mig eller fågeln.
När du plötsligt kallades bort insåg jag inte till vad.
Du borde få veta att jag såg Cirilla av Cintra i Sodden.
-Va? -Hon var där med den vithåriga häxkarlen.
Jag visste inte vem hon var, men nu går allt ihop.
-De sökte… -Yennefer.
Ja.
De trodde att hon var död.
Det du berättade för mig om Ciri,
det du såg när du utförde din Dol Durza…
-Vem mer vet? -Häxkarlarna och du.
Jag litar inte på någon annan.
Triss!
Nej, jag sa att jag hämtar dig när hon var redo.
Jag måste få veta allt om flickan. Nu.
Du berättade.
Vi kan inte ensamma veta det här. För mycket står på spel.
Hör här, det är viktigt.
Du måste berätta allt för mig.
Triss.
Hon var inte redo.
-Det var därför jag inte ville säga något. -Det här är ingen lek.
Om det hon säger stämmer,
har det här barnet potential att göra slut på allt krigande.
För evigt.
Om hon inte hamnar i fel händer.
Och om det händer bär vi ansvaret för konsekvenserna.
Åt fanders med konsekvenserna.
För jag gav Triss ett löfte,
och jag utsätter inte mina flickor för fler risker i onödan.
Jag skulle inte be dig om det inte vore nödvändigt!
Jag har alltid sett dig som en jämlik partner.
Min mest pålitliga förtrogna.
Jag önskar att jag kunde bevisa för dig
att jag förtjänar detsamma.
Du har mage att komma hit.
Du ljög för konklaven och angrep oss i Sodden.
Min portal aktiverade säkert flera larm. Jag har ont om tid.
Sätt då i gång. Vilket ärende springer du åt Nilfgaard nu?
Jag är inte här för dem. Eller som magiker.
Bara som din niece.
Jag måste kanske lämna Nilfgaard.
Fort också.
Vad har förändrats?
En kejsare som kommer med höga förväntningar, som jag…
Jag tog dit alverna som förstärkning, men de har ändrat sig.
Alvfödseln främjar vår sak. Den hotar den inte.
Tissaia hade rätt.
-Jag bryr mig inte om Brödraskapets pol… -Det gör jag.
Triss Merigold återvänder plötsligt och utan förklaring.
-Vet du något om det? -Nej.
Farbror…
Du är mitt blod.
Det bandet är starkare än alla andra.
Snälla.
Jag ber dig om hjälp.
Får jag den, en enda gång?
Jag borde ha tagit ditt parti den kvällen på Aretuzas bal.
Förlåt.
Ärligt talat, vad som än sker där ute måste Brödraskapet stärkas här inne.
Om du skulle återvända måste du förklara dig.
Och be om ursäkt.
För att jag allierade mig med Nilfgaard? Givetvis.
För att du trodde att du alls kunde påverka dem, min kära.
Vissa är besatta av att få makt medan andra vet sin plats.
Du vet vilken sort du tillhör, tack och lov.
Annars skulle du inte återvänt hit.
Självklart är jag nervös.
Som barn såg jag Cintras soldater mörda min sort.
Nu ser jag Nilfgaard göra samma sak.
Men nu är jag medbrottsling.
De letar efter mig.
Alver dör för att jag är här och spionerar.
Men det är inte allt.
I går kväll…
…när jag såg mitt folk sjunga och dansa,
när jag såg barnet i sin mors armar…
Jag bryr mig inte om Redania. Eller Cirilla av Cintra.
De kan få varandra.
Från och med nu vill jag fokusera på att hålla alvhoppet vid liv.
Hälsa Dijkstra att jag slutar.
Jag har tvivlat på Fringilla från dag ett.
Skulle Emhyr låta en magiker ge oss order? Nä…
Vita flamman tar en titt på katastrofen och återställer ordningen.
Om hon har huvudet kvar i gryningen, blir jag chockerad.
Du halkar efter.
Vad är det?
Vi ska ju vara på samma sida.
Och söka efter prinsessan Cirilla.
Hon lever.
Jag vet det.
Och vi hittar henne.
Så fort vi gjort oss av med dödvikten Fringilla.
Om vi inte gör det, hamnar våra huvuden på huggkubb…
Jag hyser så stort förakt för utbildningen jag fick i Aretuza att jag glömmer…
…att det fanns ljusglimtar.
Botanik, till exempel.
Var annars hade jag lärt mig om belladonnans förlamande egenskaper?
Eller hur man döljer det i ett glas mjöd.
Men min värdefullaste lärdom
drog jag sista kvällen.
När Yennefer av Vengerberg…
…stal platsen i Aedirn som rätteligen var min.
Och det lärde mig att
när svagare ljus försöker ta något från en
sitter man inte still och låter det ske.
Din makt…
Ta den.
Man måste göra…
…vad som än…
…krävs…
Inte som en underdånig lismare.
…för att behålla…
…det man förtjänat.
Hur blev det så här, Cahir?
Jag får kanske aldrig veta om du planerade att störta mig eller inte.
Men en sak vet jag.
Jag återvänder aldrig till den där fånghålan.
Jag skulle hellre
sticka kniven i mitt eget öga
och avsluta allt.
Emhyr måste få höra om sveket jag nyss avslöjade.
Han måste få höra sin mest betrodda general
säga att jag hade mina skäl.
När han anländer i morgon…
…prisar du mig.
Vår lilla spion Dara har ändrat sig.
Vi vet allt vi behöver veta.
Flickan ger dig rättmätigt anspråk på Cintra.
Redania blir Kontinentens mäktigaste kungarike.
Eller Nilfgaard, om de hittar henne först.
Och Aretuza?
Reste du inte dit för…
…något?
Det finns några okända variabler i Aretuza.
Tissaia känner säkert till flickans existens.
Men hon delar inte det hon vet med någon.
Inte ens Vilgefortz,
som hon hjälpte installera och uppenbarligen bryr sig om.
-Vem? -Brödraskapets nye ledare.
Ingen vet hur länge det varar.
Tissaia agerar självständigt,
men hon låter relationer grumla sitt omdöme.
Det kommer Stregobor att utnyttja. Om jag spelade…
Om…
…du spelade, skulle du spela med mina pengar.
Jag betalar dig för att lösa problem,
inte för att stapla dåliga nyheter i huvudet på mig.
Inte dåliga nyheter.
Total oreda.
Och om vårt mål är att destabilisera Kontinenten,
är oreda goda nyheter.
Ja, låt oss hoppas det för din skull.
Tro mig, ers höghet.
Med eller utan alvspion, är vår position stark.
Och jag har många andra järn i elden.
Alltså, jag förstår att den där hondemonen vill äta ditt Överraskningsbarn,
och jag hjälper gärna till att rädda henne, men
du ville du inte ha barnet och nu…
Nu är det som att hon vänt upp och ner på hela din värld.
Jag antar att
det jag egentligen frågar om är…
Är det här vad du vill?
Jag trodde att allt skulle bli bättre om jag ignorerade Ciris existens.
Jag hade fel.
Yennefer, då?
Har hon skadat Ciri, måste jag kanske döda henne.
Nej, vänta. Givetvis. Vi ska definitivt döda henne.
Jag har bara inte hittat en tillräckligt bra käpp.
Tänk om hon också har förändrats?
Folk gör dumma saker när de tror att de är trängda.
De säger dumma saker också.
Vänner gör så.
De kommer tillbaka.
Det här är annorlunda.
Och förlåt mig.
Du är alltid så känslosam!
Det är bara gagg, gagg, gagg från dig ibland.
"Riddarsporre, jag är så sorgsen och komplicerad!"
-Håll käften. -Gör det själv.
Det var en perfekt imitation.
Hur kan det se likadant ut när alla jag kände är borta?
Det stod en monolit där.
Av svartaste stellacit.
Vad hände?
Jag.
Gjorde du det där?
Ciri…
Lova en sak om vi kommer från varandra.
Kom ihåg vad du har.
Magi.
Den sitter fast i en. Som en taggig pil.
Den skadar en. På djupet.
Men det är en märklig smärta.
Kombinerad med…
…lycka.
Tro mig. Du behöver inget annat.
Det är allt.
Jag vill tro dig.
Det vill jag verkligen, men
när du hade magi
kontrollerade du kaoset.
Kaoset kontrollerar mig.
Ingen har kunnat lära mig att använda det.
Och…
Jag är rädd.
Så nära…
Gör det du måste för att ta makten över ditt öde.
För mig till den krossade svarta dörren.
Ödet.
Ditt öde.
Om du är rädd, vänd tillbaka.
Den dörren får inte öppnas. Det vet du.
Det gör jag.
Ändå leder du mig dit.
Om du är rädd, vänd tillbaka.
Än hinner du vända om. Det är inte för sent.
Du, då?
För mig är det det.
Jag hade inget val.
Mitt kaos. Jag trodde att jag måste…
Förlåt mig.
Gå inte.
Jag visste inte vem du var. Jag visste inte vad du var för honom.
Jag måste till honom.
Han är inte här!
Det var han aldrig.
Magikern i Meliteles tempel.
Han kände dig.
Nej.
-Du förde honom till oss. -Nej.
Vi var i knipa och behövde hjälp. Du förrådde oss.
Jag var dum.
Och självisk!
Du måste följa med mig. Nu!
Jag litar inte på dig.
Ring i varningsklockan!
Till hästarna.
Till hästarna nu!
Ta flickan!
Din häst stack visst.
Kom hit!
Yennefer!
Vi har en slagskämpe!
-Snorunge! -Håll fast henne!
Kom igen, trubadur!
Kom hit, din…
Sluta! Sitt!
Hör du!
Hur kunde du?
Jag är så ledsen.
Yarpen och hans män hjälper dig härifrån.
Riddarsporre, ta henne till Kaer Morhen.
Ciri hittar vägen.
-Nej, jag stannar med dig. -Det kan du inte.
Varför? Vart ska du?
Jag ska döda ett monster.
Jag kommer snart. Jag lovar.
Då så.
Överraskningsbarnet, jag har hört så mycket om…
Pappa upp i dagen.
Flickan.
Din?
Min.
Min, Zigrin.
Säg det.
Skåda skogarnas moder.
Den odödliga modern
som bor i drömmar.
Vänd skogen ryggen. Hydda, hydda.
Visa mig din framsida.
Hydda, hydda.
Hon är borta.
Det har alltid fungerat.
Häxkarlarna spärrade in henne här för evigt. Hon borde inte kunna fly.
Om inte…
Vad?
Om hon inte redan är mätt på smärta och desperation.
Det hade gett henne nytt liv.
För att göra vad?
Undertexter: Jessika Johansson