Веспуло. Веспуло?
Ти взагалі слухаєш?
Що Радовід мав на увазі, кажучи, що я бачу людей?
Звідки він знає, що я бачу? Ми зустрілися лише двічі.
Гравця не переграєш. Я так завжди кажу.
Він щось приховує, і я допоможу Ґеральту.
Я маю дізнатися, у чому справа.
Бо Ґеральт —
це молот.
Розумієш?
Ти заплуталася.
Зараз.
Коли ти молот, кожна проблема — це цвях.
Бачиш цвях і думаєш: «Та пішов він.
У сраку цей цвях», — і забиваєш його.
Але іноді проблема інша.
Іноді вона представляється купою петуній
або мискою каші, а по мисці каші молотком не б'ють.
Можна спробувати, але молот весь облипне,
каша буде скрізь, а в тебе каші не лишиться.
Рішення потребує
іншого інструмента.
І цей інструмент — Радовід.
Радовід — це ложка.
Так, очевидно.
Очевидно. Точно.
Так, я розумію, це безглуздо.
Просто хочу сказати, що проблема в іншому.
І рішення має бути іншим.
Радовід інший.
Він розумний, хоча це приховує,
він здогадливий,
гострий наче ніж.
Якщо він ніж, треба стерегти Ґеральта.
Він тобі подобається.
Хто, Ґеральт? Так, мабуть.
Платонічно, і іноді з великим зусиллям, як люблять сімейну козу.
Коли ти одяглася?
Я про чоловіка-ложку.
Що, Радовід? Ні.
-Так. -Ні!
Я кляла тебе, що ти трахаєш усе, що ворушиться.
Чоловіків, жінок, гномів,
ельфів, поліморфів…
Це було лише раз, і я не шкодую. Було надзвичайно.
Але я ніколи не бачила тебе закоханого.
Закоханого?
Ти гадаєш, я закохуюся.
Закоханість для дітей, моя люба.
У мене ж запаморочливі,
фатальні
сердечні інтрижки.
Як скажеш.
Лірійський спокусник.
Реданський романтик!
Цідарійський жеребець.
Любистку.
От курва…
Вибач. Сімейна коза.
Я теж радий тебе бачити. Як усе пройшло?
Не так, як очікувалося.
Ти знайшов замок?
Скажи, що ти вбив Вогняні пальці.
Рієнса там не було.
Та я знайшов дещо інше.
Он як? Що саме?
Її.
А вона…
Не знаю.
Вона думає, що вона Цірі.
Завжди джерело. Жодних шкідників.
Я тебе ненавиджу.
Усе добре, Цірі.
Це мій друг.
Я Любисток.
Завжди джерело. Жодних шкідників.
-Завжди. -Бляха, що з нею?
Вона була частиною експерименту.
Єдина, хто вижив.
Бувають миті ясності, але потім вона знов така.
Про що б вона не бурмотіла,
воно застрягло в голові й не відпускає.
Я маю дізнатися чому.
Скажи, що ти маєш план.
Відвеземо її до Аніки.
Якщо це чари, вона їх розвіє.
Хто така Аніка?
Друїдка. Подруга моєї матері.
ВІДЬМАК
Так, це він.
Відчув твій запах за два пагорби.
Отто, що ти тут робиш?
Можеш казати, що в мене сильний нюх, але ми знаємо, що ти смердюча шельма.
Сподіваюся, твоєму приходу є причина.
Привіт, Аніко.
Вона теж за тобою скучила.
Заходь.
Пече. Пече як дупа рароґа.
-Що це? -Харчова сіль.
Так.
Так, просто харчова сіль.
Це не дуже по-друїдськи.
-Я не друїд. -Точно.
Я вовкулак.
Що? Ти вов…
Мене вкусили під час чуми 21-го року.
Я пішов у ліси ізолюватися. Уникнути хвороби.
Я так боявся наривів і обісратися до смерті,
що не думав про вовкулаків.
Пріоритети, розумію.
Селяни найняли Ґеральта вбити мене.
А він знайшов мені ліки.
Ношу біля грудей — воно мене захищає.
Ледь не загинув у процесі, але… але він мене врятував.
Так, схоже на правду.
Як ти зустріла Отто?
Це було десь рік тому.
Ми були в Храмі Істини. У траурі.
Його дружина Едвіна загинула в пожежі. Діти також.
Я там була через Вісенну.
Вона померла?
Вона багато говорила про тебе.
Їй хтось добряче задурив голову.
-Це закляття контролю свідомості. -Контроль свідомості?
Комусь треба, щоб вона вважала себе Цірі.
Воно надзвичайно потужне.
Елементи Хаосу, магія друїдів,
навіть трохи древнього ельфійського чаклунства.
І вона частково ельфійка.
Може, ельф був пару поколінь тому.
У бідолашки в голові плутанина.
Кому б вистачило на таке сили?
Я не знаю, кому на це стало б знання.
Усі ці трюки збирати ціле життя.
Хто б не був цей маг, у нього дуже багато інтересів.
Еліксир витягування.
Молодець, Отто.
На це піде час, а гарантій немає.
Якщо спрацює, вона скаже, хто це зробив.
І чого вони хочуть від Цірі.
Це гномський банк. Я думала, ми прямуємо в Аретузу.
Правильно, але, як ти казала, завжди є ширша картина.
Мене обманюють очі, бо такого вродливого створіння не може існувати!
Моя люба Єннефер,
це найрозкішніша насолода, як завжди.
А яка насолода для мене, Джіанкарді!
Прошу, сідай, поки ми тобі все влаштуємо.
Жах, чистий жах був на обличчях моєї родини,
поки мене тягнуло до смерті,
а їхні долі висили на волосині.
І тут до нас являється хто? Богиня з небес?
Краще. Єннефер з Венґерберґа.
Вона перетворила лиходіїв на попіл.
Ти перебільшуєш мій героїзм.
Нісенітниці.
Ось чому Банк Джіанкарді — запам'ятайте цю назву —
для подруги зробить що завгодно.
Щодо твоєї іншої справи —
моє найбезпечніше сховище — твоє.
Дякую.
Якщо я не перегинаю, у мене ще одне прохання.
-Звісно. -Підопічній потрібен супровід.
-Ні слова більше. -Що?
Фабіо до ваших послуг.
Ти ж казала, це важливо для мого майбутнього.
Так. Але спершу треба розібратися з моїм минулим.
Я знаю, ти нервуєшся. Дозволь тобі допомогти.
Ось.
Тепер ти схожа на звичайну.
Припини.
Тут ніхто на тебе не полює. Ти звичайна дівчинка.
На. Купи щось гарне.
Покажи мені талісман, з яким ти вовтузишся.
Що це таке?
Закляття пошуку.
Якщо втрапиш у халепу, тримай міцно й повторюй слова.
Та краще не втрапляй у халепу.
Ваша високосте…
Ваша високосте, ваші радники дещо заплуталися.
Так!
-Ти це бачив? -Так, дуже добре.
Ходять чутки про зустріч з емісаром Нільфґарду.
А, це, так.
Ми уклали угоду.
Непогану. Під час неминучого просування на північ
Нільфґард погодився не чіпати Реданію.
І пропонує половину Темерії васальною державою.
О, скажіть, мілорде, що Нільфґард просить за таку щедру інвестицію?
Нічого, що нам не під силу.
«Нам»?
І якщо ми знайдемо принцесу Цінтри першими, передамо її їм.
Вас обдурили!
З усією повагою, пане, Нільфґард пошив вас у дурні.
З усією повагою, Дійкстро,
з тебе розвідка, а з мене рішення.
Вибачте, ваша світлосте.
Королева Гедвіга питає, чи ви закінчили з важливими державними справами.
Вона каже, що вони прибули. Якби ви хотіли привітатися.
О так. Я закінчив.
У тебе ще дві подачі.
Це почекає. А моя мила Гедвіга — ні.
Пане, як старший радник я змушений наголосити, що…
Ти забагато наголошуєш.
Сиґізмунде, ти тут маєш владу лише завдяки мені.
Не забувай цього.
Він навіть не посере так, щоб я про це не знав.
Він нікого не приймає без мого відома.
Радовід сказав, що приймали. Це правда. І вони це роблять знов.
Визимір не лише плете інтриги.
Королева Гедвіга останнім часом у дуже корисному настрої.
Можливо, час нею скористатися.
Це зробити мені?
Ні. Тобі ще не одну пожежу гасити.
До речі про вогонь, я зайшла в глухий кут
з тим порталом у чудернацькій майстерні.
Рієнса підтримує хтось із жахливим смаком.
Я про сам портал. Ти сказала, він інакший. Потужніший.
Час тобі звернутися до когось зі старої братії.
Можливо, до Тіссаї.
Бо якщо бард каже правду,
відьмак іде по нашому сліду.
Дістанеться до Рієнса першим — утратимо дівчину.
І наш важіль.
Тому ми маємо діяти негайно.
Ти не гірше за мене знаєш, як переконувати норовливих.
Скористайся Радовідом. Час йому забруднити руки.
Так, Дійкстро.
Скористайся мною.
Мені поговорити з куховарками?
Виглядати лиховісні екіпажі?
Стежити за дружиною брата?
Схоже, у вас жодного прогресу з пошуками цієї могутньої Цірілли.
У вас стільки королівських обов'язків, що я не насмілююся вас тривожити.
Ви мені не потрібні.
Скажи це своєму королю.
І хазяїну.
Ти прийшла.
Дивно, правда?
За це вбивають і стікають кров'ю.
Щоб лишити іржавіти.
У темних приміщеннях.
Бо воно нічого не варте.
Надто м'яке для чогось корисного.
Його не з'їси, не трахнеш.
Хоча король Едірна любив пробувати.
Сила приходить з віри в її цінність.
Ілюзія, створена для контролю над масами.
Лідерці Братства це добре відомо.
Здається, вона знає і все інше.
Знаєш, в Елландері це почало мене гризти.
Там убивають своїх.
Шепочуть про дюжину мисливців на Ціріллу із Цінтри.
Хоча всі до одного знали, що її вбили під час різанини.
Ти дізналася, що Цірілла жива, і повідомила це,
щоб улестити королів Півночі.
От тільки її не знаходять. Братство тепер не в милості
і настільки хоче скористатися сиротинкою,
що не помічає, що на нього суне ціла імперія.
Улестити?
Не знаю, що ображає більше.
Те, що ти вважаєш мою ціль примітивною
чи що звільняєш нільфґардського в'язня
і читаєш лекцію про єдність.
Що ти нам лишиш цього разу?
Я напартачила.
І мені шкода.
Коли я хотіла вбити себе в Аретузі, я прагнула контролю над своєю долею.
Ти не отримала контроль, а втратила.
Я знаю.
І іноді досі так почуваюся.
Ніби я в розпачі.
Рієнс.
Вогняний маг.
Він теж полює на Ціріллу, але його прикриває хтось могутній.
Йому її віддати не можна.
Ти просиш допомогти сховати принцесу, чиє існування означає війну?
Я хочу більшого.
Вона надзвичайна.
Вона спадкоємиця Цінтри й не тільки, як я знаю.
Якщо буде війна, дівчину не сховати.
Може, вона нас з неї виведе.
Попри всі недоліки Братства, воно поважає магію.
Вона заслуговує знати, на що здатна.
Вона заслуговує контролювати свою долю.
Прошу.
Допоможи мені це виправити. Заради нас.
Заради неї.
Минуло стільки часу…
Стільки пошуків — і ти це зрештою зробила.
Що зробила?
Стала матір'ю.
-Розумні ціни для розумної пані. -Ні, дякую.
-Заходьте в Банк Джіанкарді. -Так, це чотири.
-Розумні ціни для розумного пана. -Ні, дякую.
-Розумні ціни для пані? -Відвали.
Розумні ціни для пані.
-Відкрийте рахунок у Банку Джіанкарді. -Ага, аякже.
Розумні ціни розумній пані.
Тобі б більше щастило, якби ти не так надривався.
Мені б більше щастило,
якби я не був з дівчиною, що жере пончики як свиня.
-Хочеш? -У мене непереносимість пшениці.
Заходьте в Банк Джіанкарді, пане.
Що це за місце?
Острів Тенедд.
Домівка Аретузи. Це Вежа Чайки. Тор Лара.
Страшна, скажи?
За легендою, новачків-невдах відводять у печери під вежею
і перетворюють на вугрів.
Мабуть, цікавіше, ніж цей ринок.
Тут є спектаклі, що запам'ятаються на все життя, грубіянко.
Здивуй мене.
Хай славиться Цінтра
А Нільфґард — навіть більше
Хай славиться прапор Нільфґарду
А Нільфґард — навіть більше
Були проблеми?
Нікого не цікавить древній ельфійський мотлох.
-Де книга? -Книги Монотонів немає.
-Монолітів. -Яка різниця?
Вона є. Я це досліджував місяцями.
Кодрінґер і Фенн підтвердили, що вона в печері в Цінтрі.
Де книга?
Якщо даси закінчити, книгу чогось-там уже знайшли.
-Гадаю, відправили тобі. -Чому ти так гадаєш?
Її відправили в Аретузу. За наказом самого імператора.
З тебе 20 марок, Істарде.
Я Істред.
Байдуже.
Слава Білому Полум'ю.
Я думав, обісруся, коли входив у ворота.
Я такого місця в житті не бачив.
Ти зачекай.
Якщо імператору сподобається пропозиція, ти побачиш набагато більше.
Мені сказали, ти з фронту скоятаелів.
Які новини, синку?
Ґаллатін, пане.
Погані. Нас убивають.
Пробачте. Я боєць, а не політик.
Не вмію пом'якшувати правду.
Тим краще.
Продовжуй.
Я все життя був солдатом. Не люблю обходити керівництво.
Але Франческа витягує наших найкращих бійців, наші ресурси
й веде моїх бійців на побічні місії просто в могилу.
Франческа принесла багато жертв заради свого народу.
Чому ти не довіряєш їй зараз?
Це суперечить вашим наказам, пане.
Вона не б'ється за ослаблення півночі. Вона шукає дівчину.
Лишися ненадовго.
Ми із цим розберемося.
-Нагодуйте його. -Мілорде.
Дякую.
Дякую, мілорде.
Я знав, що ви праведний.
Це маніпуляція, щоб покінчити з покаранням?
Не забувай, що тебе до цього становища привів обман.
Ні, мілорде.
Про це я б не брехав.
Я просив приватної аудієнції, щоб зберегти ваш секрет.
Але Цірілла досі жива.
Мені сняться про неї сни.
-Вона хоче, щоб я її знайшов. -Ти це вже пробував.
І не зміг.
Я був у битвах. Ґаллатін — добрий воїн.
Знає землю, ельфи йому вірні.
Він приведе нас на північ.
Розкол серед ельфів зашкодить нашій справі з обох боків.
Але…
армія буде гарна, якщо лідер гарний.
А я гарного лідера вмію розпізнати.
Караючи тебе, я втіхи не отримав.
Але мав знати, що тобі можна вірити.
Що я тебе не втратив.
Ти готовий повернутися?
Так.
Доведи.
Бачу, ти тут наколов дров
на… два
або три століття вогню.
Ґеральте, який план?
Дочекаємося, коли вона отямиться, знайдемо Рієнса й мага, що це зробив, і вб'ємо їх.
А тоді?
Ярпен бачив, як ти говорив з Філіппою Ейльгарт у Бен Ґліні.
Любистку, усе добре.
Чого хотів Дійкстра?
Він хотів, щоб я тебе переконав
відвезти Цірі в Реданію.
І я з ним згоден.
Вона буде в безпеці із цілою армією за її спиною.
Цірі буде просто племінною кобилою на цінтрійському троні.
Ґеральте, вона принцеса.
Така вже доля принцес.
Вони сидять на трониках, народжують королевичів і керують королівствами.
Цірі цього хоче.
Вона хоче бути політичним пішаком у Визиміра й Дійкстри?
-Ні. -Ні.
-Тримаємо курс. -Нейтралітет теж має наслідки.
Любистку, наслідки вже є. І не тільки для Цірі.
Я думав, що приберу її з дошки, і світ дасть їй спокій.
Та замість неї використовують інших.
Так буде й далі.
Бо так роблять люди при владі.
Та вона не відьмачка.
І точно не аретузька відьма,
що видобуває магію з каміння, конопель,
рослин, чи чим там займається Єннефер.
Вона принцеса.
Тобі варто їй довіряти.
Її джерело.
Її що?
Твоя правда.
Моя правда…
Це страшенно бентежить. Що?
Ґеральте.
-Ти маєш прокинутися. -Ґеральте, ні.
-Надто рано. -Ти мене чуєш?
Завадиш закляттю.
Ти казала, завжди є джерело.
Що ти мала на увазі?
Завжди є джерело чого?
Магії.
Назвеш своє ім'я?
Терин.
Добре.
Щось вплинуло на твою свідомість.
Пам'ятаєш, що сталося?
Мене витягли з кімнати.
Так.
Чоловік.
Зі шрамом?
Ґеральте, обережно.
Він бував там.
Іноді.
І жінка зі смішним голосом.
Вони всі допомагали чоловіку.
Той чоловік…
Він мене завжди лякав.
Ти його знала.
У школі.
В Аретузі.
Треба її знов приспати.
-Назви ім'я. -Принесу ще еліксиру!
-Скажи. -Терин, як його звали?
Дурний відьмак.
Ти приречений, і ти цього навіть не знаєш.
Я доля Цірілли.
Волайте всі,
бо Винищувач Народів прийшов.
Аніко!
Ґеральте!
Любистку, амулет!
Ні, Терин.
Любистку!
Ґеральте!
Підходьте!
Побачте на власні очі
найжахливішу істоту, яку створили боги.
Живий василіск, отруйний жах Зерріканської пустелі.
Ненаситний людожер. Лише 15 монет.
Я ж казав.
Так, 15 монет. А ти чимчикуй звідси.
Так, 15 монет. Платіть хлопцеві.
Заходьте. Насолоджуйтеся.
Заходьте.
Насолоджуйтеся виставою.
Саме так, 15 монет.
Ну ж бо, швидше!
Обережно. Ці чудовиська непередбачувані.
Я з ними достатньо бився.
-Клітка якась мала. -Може, це дитя василіска.
Це було б здирництво. Хіба дитя може бути страшним?
Ти б здивувалася.
Вони непередбачувані.
А це означає проблеми.
Хіба проблеми — це погано?
У моєму житті — так.
Схоже на виклик.
Пані та панове!
Король усіх зміїв.
Найрідкісніше чудовисько.
Вилуплене з яйця,
відкладеного підлим півнем,
що підставляє свою гузку іншим,
наче він збуджена курка…
Кукуріку!
Та-да!
Це яйце має висидіти
сто одна отруйна змія.
Добрі люди, тримайтеся на відстані.
Вас може отруїти саме його дихання.
Це не василіск.
Коли василіск вилуплюється,
він пожирає змій, поглинаючи їхню отруту.
І коли лицар коле його своїм мечем,
отрута біжить по клинку, вбиваючи лицаря! На місці.
Це відверта брехня.
Це правдива правда.
Саме тому василіска може вбити лише його віддзеркалення.
-Так, пане. -Не треба.
Ні, ви помиляєтеся. Це виверна,
вона молода й голодна, бо ви тримаєте її в клітці!
Дорогенька, якщо не подобається вистава,
заткнися й іди в сраку!
Ах ти гівнючка мала!
Ця дівчина під захистом Банку Джіанкарді.
Запам'ятай назву, козел.
Де мій ніж?
Тримай!
Заберися від неї, диявольське поріддя!
Ви мене врятували, лицарю!
Серед нас герой!
-Він нас урятував! -Правда?
-Правда! -Треба забиратися звідси.
Це було неймовірно! Бачила, як я йому зацідив?
-Єннефер мене вб'є. -Мене звільнять. Байдуже.
Бляха, де мої гроші?
Я міг би подорожувати, надирати всім сраки!
Гей, проблемо!
Класно впоралася.
От курва.
Я піду. Дякую.
Куди ти?
Щасти з надиранням срак!
Єннефер, де ж ти?
Ще втікачка. Повеселилася — тепер до гуртожитку.
Забери свої руки!
Для тебе я пані Ло-Антіль.
За свою нахабність чиститимеш туалети.
Я розберуся.
Єн.
А ти що тут робиш?
Веду підопічну здобути освіту,
яка їй очевидно необхідна.
Ріто, пробач їй.
То ось ця дівчинка.
Не дивись на неї.
Дивись на мене.
Не смій відводити від мене погляд.
Досить знайомств.
Як вибачення за її зухвалість дозвольте вас трохи почастувати.
Нарешті, бо я нудьгую.
Як щодо вод у «Срібній чаплі»?
Не лякайте мене розвагами.
Руки геть. Він мій.
Я не планувала використовувати руки.
В сраку ту магію, лишаймося тут.
Якщо це місце закриють, я спалю місто вщент.
Сюди, дівчинко!
Новенькі зараз нікудишні. Зовсім не такі, як були ми.
Я сказала принести вина.
Дивно, що ти ще відчуваєш смак.
Натякаєш, що я пиячка?
Краще пиячка, ніж зрадниця.
Скажи, Єннефер.
Чутки про відьмаків правдиві?
Що від мутацій вони стають імпотентами.
-Ти трахаєшся з відьмаком? -Жах, правда?
Майже такий самий жах, як твої манери.
Замість одержимості минулим раджу зосередитися на майбутньому.
-Я хотіла червоного. -Сюди налий.
Ми заслужили випити.
Після вогню, що ми погасили між королівствами.
Вогонь, який розвели не ми.
Клята принцеса Цінтри. Що в ній такого особливого?
Дівчино, вина! Зараз.
Сама налий.
Вона все лише зіпсує.
До того ж, я знаю, де найкраще.
-Ти здуріла? -Стули пельку, доки все не зіпсувала.
Я не можу зіпсувати те, що й так гниле.
Це місце й ці жінки жахливі!
«Це місце»? Ти тут не принцеса.
Ти новенька. Звикай до такого ставлення.
Титули тут нічого не дадуть.
Я не хочу цього робити.
Знаєш, я теж не хочу.
Завтра я маю плазувати перед Братством,
підібгавши хвоста й вимолюючи прощення.
І я це зроблю.
Бо Аретуза — моя остання надія на твій порятунок.
Наш останній шанс на безпеку.
-Іноді треба миритися з обставинами. -До яких пір?
Не навчуся контролювати сили — даси Тіссаї перетворити мене на вугра?
А якщо стану могутньою, навченою аретузькою дівою,
даси їй вишкребти мої нутрощі,
щоб я стала голодною до влади, як твої подруги?
Тіссая — одна з наймогутніших чаклунок континенту!
Будь вдячна, що вона хоче тебе вчити!
Те, що вона тебе врятувала,
не означає, що ти навіки в неї в боргу.
Ти казала не вибачатися за мої сили,
а сама тільки це й робиш.
Хочеш бути великою лідеркою? Хочеш змінити світ?
Лідерство — це постійний контакт з голодними до влади козлами!
Я не Ґеральт.
І це не Каер Моррен.
Такою я мушу бути тут.
І ти стань такою, якою зможеш із цим змиритися.
Повір, я знаю, що ти не Ґеральт. Він би нізащо так свою душу не продав.
Усе гаразд.
Завдяки Отто.
Я не бачив, щоб зілля робили так швидко.
Ти його гарно навчила.
Як Вісенна навчила мене.
Вона страждала?
Вона допомагала селянці, її прийняли за ельфійку.
Сильно побили.
Тобі від цього краще чи гірше?
Я не бажав їй страждань.
-Просто хотів, щоб вона знала, що зробила. -Вона знала.
Любов до дитини змушує батьків приймати найтяжчі рішення.
Навіть неможливі.
Такі, через які до кінця життя доведеться страждати.
Я пам'ятаю уривки з нашого життя.
Вона пахла золою.
Бо підтримувала слабкий вогник довгими ночами.
Пам'ятаю свій голод.
І як її шлунок бурчав удвічі гучніше за мій.
Вона своєю магією
створювала страви, які ми не могли собі дозволити.
Я старався, щоб вона посміхалася.
І однак…
кидаючи мене,
вона була хвора.
Їй була потрібна вода, і я пішов по неї.
А коли повернувся…
вона зникла.
Я її кликав.
Але її не було.
Вона тебе любила всім серцем.
Щоб урятувати тебе, довелося відпустити.
-Це не міг бути єдиний вихід. -І не був.
Це той, що вона обрала.
Тепер у тебе свої неможливі рішення.
Я не покину Цірі.
Навіть ціною свого життя.
Терин.
Вона може побути тут, поки я щось не придумаю?
-Звісно. -Дякую.
Куди ти поїдеш?
В Аретузу.
Усе гаразд?
Ні.
Магія — це одне.
А політика…
Навіть якщо я влещу Братство і її навчатимуть, ти мала рацію.
Близиться війна, і вона в її центрі.
Маги століттями контролювали королів.
Ми щось придумаємо.
Токсичність заразна.
Королі повстали один проти одного. Як скоро маги наслідують їхній приклад?
Якщо хочемо об'єднати північ, ми самі маємо об'єднатися.
Конклав.
Що?
Проведемо конклав магів.
-Його не було від Соддену. -І тоді ми пішли на війну.
Цього разу буде інакше.
Замість розбрату й суперечок зосередимося на довірі.
Єдності.
Це також зробила дівчинка?
Якщо ми хочемо переконати королів,
спершу самі мусимо стати кращими.
Я готова спробувати.
А ти?
Ґеральте.
Ґеральте, де ти?
Де ти?
Ми скоро зустрінемося.
Розумію твоє занепокоєння. Але я вирішив.
Ця Цірілла — зайвий головний біль.
Згоден, ваша величносте.
Але угоди з Нільфґардом — не вихід.
Королева самовпевнена і сильна.
Наче бик.
Радовід готовий догоджати.
Але ви троє надто важливі,
щоб обтяжуватися дрібницями реданської розвідки.
Що ти пропонуєш?
Сподіваюся, я не заважаю. Це залишили моєму слузі.
Написано, це тобі.
Подарунок.
Дарунок Нільфґарду. Я ж казав, Дійкстро, вони не такі пога…
Людей на всі двері й вікна. Крім мене ніхто не виходить!
Хай сторож огляне периметр.
І слугу Радовіда до мене негайно!
За мною, хутко!
Охороняти двері! Тут зловмисники!
Присягаюся вам, я не спущу їм цього з рук.
-Ходімо. -Оточити периметр!
-За ворота! -За мною!
-Ні. -Туди, бігом!
-Короля в його покої. -Мілорде.
Ти.
Ваші розмови про те, щоб скористатися королевою.
Це зробили ви з Філіппою.
Тобі це не минеться.
Це зрада.
-Я розповім братові. -Що саме?
Що його сильна самовпевнена королева, мир її душі,
трохи загралася з таємними зустрічами
й заслужила, щоб її вбили?
Під твоїм наглядом?
-Він тобі вірив. -Вірить.
Він мені довіряє.
Тепер ще більше.
Я його найважливіший радник.
Тоді як ти — слабкий, дурний і неефективний гімнюк,
який щойно приніс йому голову дружини в скрині.
Якщо так подумати,
звідки нам знати, що ти не зрадник?
Хочеш допомогти? Іди смокчи свою королівську цицьку,
доки не нап'єшся так, щоб забути цю жахливу трагедію.
І тримай рота на замку.
Бо наступного разу в скрині буде твоя голова.
Дихай.
Досить.
Шкода, що тебе там не було.
Я знала, що в Гедвіги товста шия,
але перерізати її було ще те завдання.
Цікаво, що Дійкстра подумав про мої старання.
Ніхто не чекає голови в скрині, так?
У цьому немає сенсу.
Емгир для гарматного м'яса використовує магів, а не емісарів.
Жінка на тій зустрічі не поворухнула губами.
Хтозна, що там було.
Хіба що вона використовувала телепатію.
Але як вона телепортувалася в палац
під моїми захисними чарами?
Можливо, портал був особливий.
Портал є портал.
Я бачила твої.
Це було не те.
Це був бурхливий чорний коловорот нестерпного сум'яття.
Маг, що підтримує Рієнса…
працює на Нільфґард.
А щоб мене.
Єдина причина, з якої я погодився на цю роботу, —
ти сказала, що не працюєш на Нільфґард.
Не працюю. Я працюю на хазяїна.
Який працює на клятий Нільфґард!
Рієнсе, не хвилюйся так. Бо виглядаєш ще огиднішим.
Щодо мого хазяїна,
робота з Нільфґардом — не те саме, що робота на Нільфґард.
Біле Полум'я — лише засіб досягнення мети.
Шматочок набагато більшої картинки.
Не хвилюй своє гидке обличчя.
Принаймні воно в мене ще є.
Обличчя, а не просто ілюзія.
Скажи йому, що я втомився від незнання.
Якщо хоче, щоб я допомагав…
у мене є своя вимога.
Ти… виснажена.
Тобі треба їсти.
Не раніше за них.
Новини від розвідки?
Ходили чутки, що її бачили в Маріборі. Більше нічого.
А Ґаллатін?
Він вирушив у Ксінтрію з відгодованими генералами.
Можливо, варто подумати
над планом утечі.
Філавандрелю, єдиний план утечі, на який я згодна, — це смерть.
Я не сумую за снобізмом міста, але, чорт, я сумую за зручностями.
Твоє Біле Полум'я вміє приймати гостей.
Схоже, не важко
справити враження на гостровухого?
Краще бути гостровухим, запрошеним до палацу,
ніж багатим гівнюком, вигнаним звідти.
Це несправедливо. Я втратив гроші задовго до вигнання.
Мій батько був дворянином.
Він очікував від мене схильності до дипломатії, як у моїх братів.
Я був імпульсивний. Запальний, нестриманий.
Тому я люблю битися.
Ти? Ні.
Якщо наша дружба вже на етапі обміну емоційними історіями,
гадаю, ми б поладнали в дитинстві.
Ненароком могли б спалити місто чи два, та все одно.
Коли узурпатор узяв Нільфґард, він поневолив мого батька й братів.
Він боявся їхньої сили й того, що колись вони помстяться,
а я тоді був просто хлопчиськом.
Надто слабким, щоб мною перейматися.
Мене кинули помирати з голоду.
Кагіре, я бачив, як ти марширував у бій
мало не з нагрудником з курячих кісток і палкою замість меча.
В сраку узурпатора.
Він був ідіотом.
Так сказав Біле Полум'я, коли прийшов мене визволяти.
«Узурпатор був дурнем, що відпустив тебе, синку,
бо ти сильніший за них усіх».
Мабуть, ти сильний, як на худорляву…
Вибач.
Так мало бути.
Цірі…
Цірілло!
Ні. Ви привиди. Трупи.
Так, ми трупи, а ти — сама смерть!
Приєднайся до нас.
Ти мене знайшов.
Вони були справжні.
Переклад субтитрів: Ольга Галайда