Нарешті самі.
Яка ніч.
Я чув, у вино додають афродизіак.
Ти здивований?
До речі, ти бачив, що було на Сабріні?
-Вона старша за мене на… -Єн.
Рада, що все скінчилося.
ВІДЬМАК
Ти впевнений?
А ти?
Не знаю, чого я хочу більше: зірвати цей костюм
чи врізати Стреґобору крижаною скульптурою.
Глянь, як висне на ньому.
Білий Вовк.
Дякую, що прийшла.
-Тут завжди так витріщаються? -Ні.
Це лише через нас.
Звикай. На нас дивитимуться весь вечір.
Чудово.
Проведу тобі коротку екскурсію.
Там у нас Сабріна Ґлевіссіґ і Марті Содерґрен.
Вони пристрасні.
Біля фонтану Марґарита Ло-Антіль,
вона зараз директорка, і Кіра Мец.
Досить запальні.
Далі Кардуїн, Б'янка, Маркуад, Детмолд і його брат Дрітелм,
Редкліф Нестерпний,
Артуд Терранова, гарний маг, п'яний ще кращий,
Вільґефорц, лізе до мене попри мої старання,
Тіссая де Фрьес, яку ти вже знаєш,
і Ґергарт Ельський, найстаріший з живих чародіїв.
Ти хочеш, щоб я всіх їх запам'ятав?
Ти не вчився в Оксенфурті?
Навіть не думай.
Даю тобі слово.
До світанку вона в Локсії в безпеці.
Коли закінчиться бал і почнеться справжній конклав,
тоді й будемо діяти.
Сьогодні ми даємо собі волю.
І надихаємося святковістю ідеального вечора.
-Тож поводься чемно. -Я завжди чемний.
Забув мою вечірку в Рінді?
Не кажучи про зачарованих їжаків і Право Несподіванки.
То було складно.
А це просто.
Треба, щоб бал минув без заминок,
тож будь ласка, любесенький, припини їсти, наче недогодований ґуль.
Якщо до тебе заговорять, відповідай, і швидко.
І хай би як сміховинно хтось був одягнений, не витріщайся.
Єннефер.
І її відьмак.
Ми ще не мали приємності.
Ґеральте, Сабріна Ґлевіссіґ з Ард Керре, моя шкільна подруга.
У нас в Аретузі побувало немало шпигунів, злодіїв і вбивць,
але відьмаків ще не було.
Єн надто довго тебе ховала.
Виглядаєш голодним.
Хочете скуштувати?
Що скажеш, відьмаче?
Мені здається, Єн сьогодні особливо приваблива. Що скажеш?
І він навіть не бреше. Як тупо.
Сабріно, з гостями так не поводяться. У нього в телепатії досвід невеликий.
То навіщо ти привела до нас свою тваринку, якщо не…
гратися з нею?
Любий, сходиш по напій?
Чудова ідея.
Що ти собі вигадала?
-Знаєш, що ще краще за секс? -Що?
Дражнити Визволительку Соддену.
Усе не так
Як бачимо ми
Приємна діва
Чарівна
Її м'які слова
Вночі це звір
Шалений тигр
Що ікла не хова
Цілую я й боюсь…
Філіппо, яка несподіванка.
Вполювала якусь мишу?
Вільґефорце. Тіссає.
Ось і ти. Нарешті.
-Я б це не пропустила. -З поверненням.
Пам'ятай: треба звести мости ще й з Арторієм, а не лише зі Стреґобором.
Якщо проводити пасторальні аналогії, то ти полагодила паркани?
Як і все це лігво снобів…
Сподіваюся, вона поводитиметься гідно. Помилки неприпустимі.
-Тіссає… -Що?
Вір тому, що бачиш.
Дай Єн хоч пару годин, щоб усіх вибісити.
Перепрошую.
-Дійкстро. -З дороги, магу.
Мабуть, на те є причина.
Філіппо, я мав би тебе насварити за монополізацію часу відьмака.
Ґеральте з Рівії, радий тут бачити немагічного брата
і… колегу-недворянина.
Усе не так
Як бачимо ми…
Філіппо, я маю поговорити з відьмаком наодинці.
Як чоловіки.
Типовий Дійкстра.
Ти знаєш, що ці двоє завтра будуть проблемою.
Звісно. Лише дурень повірив би шпигуну і його магічці.
-Від них більше проблем, ніж користі. -Вони щось задумали.
Як і очікувалося, але сподіваюся,
пліток вони нададуть достатньо, щоб воно було того варте.
Люблю дивитися, як ти думаєш.
Але я мала ще стільки сказати…
Ми до цього скоро повернемося.
Усе не так
Як бачимо ми…
…не лише на континенті, а й в Аретузі.
Цей конклав може об'єднати магів,
але він не змінить неминучого.
Варто відмовитися від нейтралітету і обрати сторону.
Реданія — твоя єдина можливість урятувати Левеня.
Дійкстро, говори простіше.
Не забувай: я не дворянин.
Говорячи простіше, віддай нам дівчину, поки не пізно.
Ні. Вибач.
-Усе не так, як бачимо ми… -Вилупок.
Усе не так
Як бачимо ми…
Дякую, що прийшла. Для нас це значить вкрай багато.
Боги, радий тебе бачити.
На пару слів.
Тіссая казала, юними магами вони були разом.
Перше кохання.
Ніколи не минає, так?
Якщо ти не проти…
Ні, звісно.
Щасти завтра на конклаві, відьмаче.
-Де ти був? -Що казав Істредд?
Зараз не час.
Зараз почнеться Меланж!
-Ходімо. -Нарешті!
-Артуде. -Кіро.
Єннефер.
Що таке «Меланж»?
Це танець.
Не з необов'язкових.
Ґеральте.
Вам подобається вечір?
Добре.
О, відьмаче.
Я весь вечір чекала, щоб накинутися на тебе.
Я вчилася на акробатку. Я гнучка.
Арторію, ми сподіваємося на твою підтримку.
Сподівайся, Єннефер. Однак я не забув твого минулого.
Як і королі, що досі чекають на принцесу.
Звісно, та мої пріоритети змінилися.
Я хочу помогти.
Буде видно. Намагатися передбачити дії Єннефер —
все одно, що шукати чорну кішку в підвалі.
Вони стривожені.
-Ти вже пробував вино? -Я не хочу пити.
Ґеральте.
Істредде.
Так-так, яка приголомшлива компаньйонка.
Знаю. Пробач мені.
Вип'ємо пізніше?
Не можу.
Я сьогодні планую завагітніти.
Попереду цікаві часи, так?
Радий тебе бачити, Трісс.
І я тебе.
Як там Цірі?
У безпеці. Поки що.
-Ви неперевершені. -Дякую.
Це було дивовижно.
Ґеральте.
Чудово!
Артуде, ти скуштував вино?
-Ти мене добре знаєш. -Треба налити тобі ще.
Ти весь вечір намагаєшся повернути Єн. Заперечуватимеш?
Нащо мені заперечувати?
Вона знає, що я кращий!
То доведи це.
Неймовірно.
Боягуз.
Відьмаки!
Я обіцяв Єн не робити сьогодні дурниць.
Відгамсель його!
Тож не буду.
Перемир'я?
От чорт!
Хто дав йому шампанське?
Артуд знов у дрова!
Бійка — такий творчий вибір.
Визнай, що тобі сподобалося.
Серед дуелей через мене ця потрапила в трійку найкращих.
Для мене було честю
битися за примхливе серце Єннефер з Венґерберґа.
Я сподіваюся провести з тобою ще багато битв, любий.
Зі мною чи проти мене?
Залежить від вечора.
Єн, я не хочу тебе втрачати.
Зараз я твоя.
Ця ніч скінчиться.
Усе закінчується.
І тепер, на завершення цього чудового вечора,
тост!
За мир серед магів Півночі!
За мир!
Завтра у нас ще багато роботи.
Але нам з Тіссаєю майбутнє континенту видається позитивним,
зважаючи на те, що ми бачили сьогодні.
За мир!
І за це треба подякувати Єннефер з Венґерберґа.
За нас.
І майже ідеальний вечір.
-Ми перемогли. -Добре.
То що тепер?
Справді, який вечір!
Не віриться, що вони купилися.
Я думав, ми виступили переконливо.
І ще що гарно. Філіппа стежила за залою наче яструб.
У неї це виходить природно.
Сьогодні плели змови не тільки ми. Я це відчула, щойно ми увійшли.
Бузок і аґрус.
Це я точно потерплю.
Ти впевнений?
А ти?
Приховаємо закляття?
З ввічливості.
О, ось і вони.
Не знаю, чого я хочу більше: зірвати цей костюм
чи врізати Стреґобору крижаною скульптурою.
Знаю, я теж цього мудака ненавиджу.
Але тут треба діяти інакше.
Тоді подай найближчу виделку.
Або замість того, щоб убити шанованого члена Братства
на очах усієї Півночі,
ми почекаємо.
Сьогодні ми знайдемо доказ.
Завтра викриємо Стреґобора на конклаві.
Його судитимуть.
А до того поводься гарно,
якщо хочеш, щоб сам-знаєш-кому тут світило якесь майбутнє.
Я бачив, що він робив дівчатам.
Я не піду, поки не впевнюся в її безпеці.
Розумію.
Але Ґеральте,
довірся мені.
Тут завжди так витріщаються?
Ні. Це лише через нас.
Звикай. На нас дивитимуться весь вечір.
Чудово.
Усе не так
Як бачимо ми
Приємна діва
Чарівна
Її м'які слова
Вночі це звір
Шалений тигр
Що ікла не хова
Цілую я й боюсь…
Філіппо, яка несподіванка.
Вполювала якусь мишу?
Тобі добре відомо, що я полюю на секрети.
Любисток розповідав.
До речі, гарна спроба.
-Ти вже маєш знати: мене нелегко провести. -Звісно.
До речі, Марті Содерґрен додала в це вино афродизіак.
Ікри?
Не кажучи про те, що ця ікра — ілюзія.
Як і все це лігво снобів і брехунів.
Радше лігво німфоманіяків.
Сабріна Ґлевіссіґ мене привітала дуже незвично.
Те, що показала Сабріна, було дитячою забавкою.
Ходімо.
Ти хочеш один оргазм чи більше?
Усе не так
Як бачимо ми…
Ти стежиш за відьмаком.
Знаєш, мені було шкода
почути про кончину Кодрінґера й Фенн у вогні.
Я здивована, що ти не чув,
оскільки так старанно вистежував мага.
Ти про Рієнса.
Думаєш, його хазяїн тут?
Гарна спроба, Ґеральте.
Але я не така балакуча, як дехто.
І все одно ти тут.
На це має бути причина.
Те саме можу сказати про тебе.
Філіппо, я мав би тебе насварити за монополізацію часу відьмака.
Ґеральте з Рівії, радий тут бачити немагічного брата.
-Помилки неприпустимі. -Тіссає…
Вір тому, що бачиш.
Дай Єн хоч пару годин, щоб усіх вибісити.
Не обіцяю.
Про вовка промовка.
А ось і диявол.
Філіппо.
Тіссає.
Вільґефорце.
І Єннефер з Венґерберґа.
Яка я рада знову тебе бачити.
Пройдімося? Удвох.
Цей конклав може об'єднати магів.
Але він не змінить неминучого.
Війна насувається.
Не лише на континенті, а й в Аретузі.
Є зрадники, що скоро стануть за Нільфґард,
а не за Північ.
Варто відмовитися від нейтралітету і обрати сторону,
інакше можна втратити все.
Реданія — твоя єдина можливість урятувати Левеня.
Дійкстро, говори простіше. Не забувай: я не дворянин.
Говорячи простіше, віддай нам дівчину, поки не пізно.
Ні. Вибач.
Вилупок.
Ти прислуга, і ти поводитимешся…
Різнику.
Я думав, чи побачу тебе знову.
Я думав, чи побачу твою голову на списі.
Я ображений.
Зрештою, це не я встромив кинджал у бідолашну Ренфрі.
Ти заплатиш за все, що зробив.
Я рятую континент.
Винищую небезпечних істот, що нам загрожують, — як і ти сам.
Я анітрохи
не такий, як ти.
То покажи це, відьмаче.
Я хочу побачити, чим ми відрізняємося.
Усе не так
Як бачимо ми
Дякую, що прийшла. Це значить вкрай багато.
Боги, радий тебе бачити. На пару слів.
Що сталося?
Тут є артефакт,
«Книга монолітів», старовинний ельфійський текст.
Ніколи не чула.
Не дивно. Цього не вчать в Аретузі.
Та з ним можна подорожувати в часі та просторі.
-Як таке можливо? -Не знаю, має бути неможливо.
Але ми з Трісс з'ясували, що книга тут, і вона в Стреґобора.
Ми знаємо, де він її ховає.
Я розповіла Істредду, як на тебе напала ілюзія.
Єн, це наш шанс.
Він за все відповість.
Треба прокрастися в його кабінет…
Якщо ти не проти.
…і забрати книгу, поки він нею не скористався.
Щасти завтра на конклаві.
-Де ти був? -Що казав Істредд?
Зараз не час.
Забудь, що я казала.
Стреґобор украв дуже небезпечну книгу,
і він має на неї плани.
І на Цірі.
Зараз почнеться Меланж!
Треба розібратися і притиснути його сьогодні.
Що таке «Меланж»?
Це танець.
Не з необов'язкових.
Навіть для мене?
Особливо для тебе.
Ґеральте.
Як там Цірі?
У безпеці. Поки що.
А якби в неї забрали те, чим вона особлива?
Її сили природжені. Ти це знаєш краще за інших.
А як же шанс на нормальне життя?
Не знаю, що Цірі вважала б нормальним.
Просто хочу, щоб вона вижила.
Треба знерухомити Стреґобора.
Я всіх відволічу, щоб ти вислизнула.
Сигнал — слово «перемир'я».
Я передам це Артуду.
Ми впораємося.
Щасти.
Ґеральте, я хотів вибачитися.
-Ми з Єн мали важливі справи… -Підіграй мені.
Ти весь вечір намагаєшся повернути Єн. Заперечуватимеш?
Нащо мені заперечувати?
Вона знає, що я кращий!
Доведи це.
Неймовірно.
Боги!
-Тепер вдар мене. -От же ж…
Перемир'я?
От чорт!
НАПІВКРОВКИ НІССА — ТЕРИН — ЕЛІЗАБЕТ
ЛЮДИНА НАПОЛОВИНУ ЕЛЬФІЙКА
Артуд знов у дрова!
Я візьму це, напівкровко!
Тобі тут не місце!
Не хочу переривати.
Стреґоборе, ти гівнюк.
Чхати ти хотіла на ту єдність, так?
Лише дим і дзеркала, щоб приховати те, по що ти повернулася.
Знищити Аретузу.
Твій рід ніколи не змінюється.
А наші слабкі лідери прощають і прощають.
Що ж, милосердя — не моє.
І не моє.
А ти сумлінно працював.
Псував портали, викрадав новеньких.
-Катував дівчат, щоб дістатися Цірі. -Відьмаче, це тебе не обходить.
Мене цінтрійська дівка взагалі не цікавить.
Сподіваюся, вона валяється мертва в канаві.
У тієї «дівки» сили такі, про які ти й не мріяв.
Або ти й не мріяв. Ти й не уявляєш, із чим маєш справу.
Єдина загроза від тебе — твоя брудна кров.
Ти чудовисько, і на тебе чекає розплата. Але дівчина…
Дівчина скоріше за все покине цей світ
від твоєї мутантської руки, Різнику.
-Я тебе вб'ю. -Зупиніться!
Ми прийшли, щойно помітили, що вас обох немає.
-Час усе пояснити. -Так.
Прошу.
У Стреґобора список учениць-ельфійок
і їхні речі.
Це ті, що зникли цього місяця. Нісса.
-Елізабет. -Терин.
Він ставив експерименти.
-Практикував контроль розуму. -Що? Це абсурд!
Намагався вбити мене зіпсованим порталом.
І ви повірите її словам?
Ми вважаємо, що його кінцева ціль — Цірілла із Цінтри.
У вас є докази?
Так.
І що ти там збираєшся знайти?
«Книга Монолітів».
Ельфійська книга,
яка начебто містить знання, що існували до Кон'юнкції.
Ключ до того, як людська сфера зіткнулася з ельфійською.
І, що важливіше, як людям знов здихатися ельфів.
Ти її вкрав. Хіба ні?
Чи хочу я звільнити ці зали від тебе й тобі подібних? Так.
-Але припущення, що я… -Досить.
Це серйозні звинувачення.
Пропоную ув'язнити Стреґобора до кінця конклаву, щоб повноцінно судити.
-Підтримую. -Хто б сумнівався.
Арторію?
Стреґоборе, ти відвернувся від своїх у часи єдності.
Я тебе не підтримаю.
Забери руки! Подуріли всі.
Усі ви.
Зграя брехунів.
Я візьму її на зберігання.
Щоб вона знов не потрапила не в ті руки.
Ти врятувала вечір.
І ти теж.
Ходімо насолоджуватися вечіркою.
Їй цього бракуватиме.
А тепер вип'ю келих.
Або 12.
Тост!
За мир серед магів Півночі!
-За мир! -За мир!
Завтра у нас ще багато роботи.
Але нам з Тіссаєю майбутнє континенту видається позитивним,
зважаючи на те, що ми бачили сьогодні.
За мир!
І за це треба подякувати Єннефер з Венґерберґа.
За Єн!
За нас.
І майже ідеальний вечір.
Я тебе кохаю.
Ти це кажеш уперше.
Не може бути.
Раніше ти просто думав.
А сьогодні ти це сказав.
Можеш мене поцілувати.
У всіх на очах.
Це наш перший вихід разом.
А я тільки й думаю, як утекти удвох.
Це я теж потерплю.
Я довго не могла повернути тебе у ванну.
Нам справді вдалося?
Важко сказати.
-Ніяк не викину Філіппу з голови. -Ти про що?
Коли я відвідала її в Реданії, вона сказала, я одна з них.
А сьогодні наче хотіла бачити мене на своєму боці.
На боці чого?
Вона не сказала.
Розповідай усе.
Пройдімося? Удвох.
-Тіссає. -Марґарито.
Я живу заради таких вечорів. Ти ні?
Якщо це щодо Цірі, ти її не отримаєш.
На все свій час, Єн.
Але я не тому тебе вкрала.
Бідолаха.
Лідія ван Бредевоорт?
Нещасне кохання, як я дізналася.
Вона за коханим піде куди завгодно, навіть на смерть, якщо він попросить.
Мені було цікаво, чи ти знала правду.
Що сталося між мною і Тіссаєю.
Тіссая сказала, дружба охолола. У подробиці не вдавалася.
Її вірність важко завоювати.
І важко втратити.
З роками ми лише зближувалися.
До початку першої війни Півночі.
Содден?
Я намагалася вмовити Тіссаю не йти.
Не вступати в союз з Вільґефорцом.
Дати континенту вести власну неможливу битву. Вона відмовилася.
-І ми перемогли. -Але якою ціною?
Вони висіли на волосині, поки ти не використала вогняну магію.
До того, як ти почала, утратили вже багатьох магів.
І ти теж програла, хіба ні?
Тіссая не просто слідувала за Вільґефорцом.
Вона билася за Братство.
За Північ, так само, як і ми зараз.
Ти на кораблі, що йде на дно.
Братству немає місця у майбутньому континенту.
Тіссая має добрі наміри, та її вірність цьому начебто дому її потопить.
І моя теж.
Скажи, навіщо ти сьогодні прийшла, якщо впевнена, що Аретуза приречена?
Бо ми з тобою не такі, як Тіссая.
Ми порушуємо правила. Ми не боїмося влади.
У тебе ще є надія.
Зрадники вже працюють з Нільфґардом.
-Так було завжди. -Ти бачиш те, що хочеш бачити.
Але якщо ви з Тіссаєю дотримуватиметеся плану,
ви обидві закінчите не краще, ніж бідолашна Лідія.
Закохані в отруту, що вбиває повільно.
Я тебе почула.
Правда.
Але нам з Тіссаєю досить сутичок всередині Братства.
На нас чекає перемога. Так само, як під Содденом.
І хоча я хотіла, щоб ти тоді була з нами на полі бою,
ми знов битимемося без тебе.
Коли завтра Північ об'єднається, я сподіваюся,
ти побачиш, що досі є те, що варто захищати.
Дякую, що прийшла.
Це дуже важливо.
Для мене ця ніч теж дуже важлива.
Може, вона хотіла влаштувати драму.
Є за нею такий грішок.
Це б пояснило попередження Дійкстри. Вони щось знають, чого не знаємо ми.
Чому вона не сказала?
Наші звинувачення Стреґобора не пов'язані з Нільфґардом.
І до чого тут магічка, що не говорить?
Я не знаю.
Чому Лідія не говорить?
Її нижня щелепа — ілюзія. Майстерна.
Її страшно поранили. Тепер вона не говорить уголос.
-Може спілкуватися лише телепатією. -«Жінка зі смішним голосом».
Так сказала Терин.
-Браслет Тіссаї ще в тебе? -Десь тут.
Я зустрів Лідію на шляху до Галереї слави.
У неї були сережки із цих матеріалів.
Що ти там робив?
Пішов, коли мало не вбив Стреґобора.
Коли що?
Мало не вбив.
Я пішов від нього заспокоїтися.
Усе не так
Як бачимо ми
Усе не так
Як бачимо ми
Перша висадка.
Коли Ян Беккер підкорив Силу.
Він утихомирив хвилі й довів, що магія не обов'язково зла чи руйнівна.
Беккер того дня заснував те, що відтоді знають як Братство.
Моя улюблена картина.
Вигнанці під спільним прапором.
Доречна історія.
Єдине доречне — помпезність, яку я сьогодні бачив.
Вона справді була варта картини.
Її б назвали
«Ґеральт з Рівії покидає Тенедд, дрижачи від сміху».
Хай там як,
я сподівався знайти час поговорити з тобою.
Гадаю, у нас спільного більше, ніж ти думаєш.
Сумніваюся, що паралелі між нами такі вже паралельні.
Ми обидва вигнанці.
Як і ти, я не можу назвати себе просто людиною, магом чи друїдом.
Перш за все,
я був сиротою.
Кинутий помирати в канаві в Лан Екзетер.
Мене цей жорстокий світ стикав з усіма можливими монстрами.
Здебільшого людьми.
Доки я не став жорстоким.
І замість того, щоб бути небажаним мутантом,
я вирішив стати чаклуном.
Зі злості.
Обережно, Вільґефорце.
Щоб подібності, які ти так відчайдушно шукаєш,
не зайшли надто далеко.
Не хвилюйся, відьмаче. Лишилося назвати останню подібність.
Я лишив того впертого хлопця в минулому того дня, коли закохався в Тіссаю.
Цей зв'язок, відчуття сім'ї — вони мене змінили.
Я знаю, що те саме сталося в тебе. З Єннефер з Венґерберґа.
Здається, ти багато що знаєш.
Скажи, якщо я помилюся.
Чим довше Єннефер лишатиметься в Аретузі, тим сильнішим буде Братство.
Тим більше в нас буде шансів стримати загрози континенту.
Ґеральте, тебе коли-небудь цікавило мистецтво чаклунства?
Не думав долучитися до неї тут?
Якщо хочеш захистити те, що любиш,
ставай на наш бік у битві, що близиться.
Дитя недовго буде в безпеці.
А твоя… пасивність — не та зброя, якою ти зможеш її врятувати.
Неймовірно, наскільки мій нейтралітет усіх обурює.
Як усі пропонують мені пакти й угоди,
повчають про необхідність зробити вибір
і обрати правильну сторону.
Я тобі не рівний партнер у цій грі. Тож ні, я продовжу йти своїм шляхом.
Реагуватиму на події.
Пристосовуватимуся до змін світу.
Розумію, відьмаче. Але пристосування може бути недостатньо.
Просто знай, що є лише один спосіб не втратити її.
А якщо я не стану на твій бік?
Хай би куди ти йшов або що робив,
на тебе завжди чекатимуть вороги.
Тіссая казала, юними магами вони були разом.
Перше кохання.
Ніколи не минає, так?
Якщо ти не проти…
Ні, звісно.
Щасти завтра на конклаві, відьмаче.
«У битві, що близиться?»
Вільґефорц заохочував конклав до миру.
Може, не вірив, що це реально.
Багряний амоніт.
Начебто захищає близьких.
Чи цінне майно.
Багряний амоніт знаходили лише в шахтах Західної Реданії.
Там, де я знайшов дівчат у замку.
Ґеральте, картина. «Перша висадка».
Це туди мене привів зіпсований портал.
Чорна скеля, а під нею вода.
Улюблена картина Вільґефорца.
Він дав Тіссаї браслет. Упевнена, Лідії прикраси теж дав він.
Вона його кохає.
«Отрута, що вбиває повільно».
-Ми шукали не Стреґобора. -А Вільґефорца.
-Єн, що ти робиш? -Шукаю Тіссаю.
-Якщо вона в небезпеці, я маю знати. -Не зараз.
Я її не покину. Подбай про відхід.
Треба було обрати сторону, відьмаче.
Переклад субтитрів: Ольга Галайда