Гав-гав.
Поліцаї. Забираймося.
- Поліція! - Поліція!
Поліція!
Швидко, ви в той бік.
Ворушіться!
Іди сюди!
Ти підеш з нами. Підводься!
- Іди! - Допоможіть!
- Ловіть її! - Сюди.
Швидше!
ЗА ОКЕАН
Це Європа. Влада вільної зони на півдні Франції
розправляється зі злочинністю
і закликає цивільних викурити повстанців.
Чи візьмуть нацисти вільну зону,
завершивши окупацію Франції?
Чи приєднаються США до боротьби Британії з фашизмом?
Чи пришлють Янкі міномети, щоб ударити по гансам?
Лише час покаже.
Агов?
Там нікого немає.
Це Шагали. Зараз ми спустимося!
Дякую.
Поліція прийшла до нас додому.
Ми одразу ж приїхали.
Вони забрали в Мойші французькі документи.
Чорт.
Ми сімнадцять років жили в цій країні!
Французи стільки років шанували роботи Мойші, і що тепер?
У нас забирають гідність.
Де пан Фрай?
Поїхав у місто.
За вами стежили?
- Ми не знаємо. - Ні. Нас просто відпустили.
З порожніми руками. Це було дивно.
Поліцейські були до нас люб'язні.
- Люб'язні? - Коли арештували, стали дуже люб'язні.
- Ні. - Вони сказали, що їм шкода.
Звісно. Шкода недорога.
Ми кинули всі картини.
Роботу його життя.
Наше життя.
- Ми не маємо вибору. - По них треба повернутися.
Зараз туди повертатися дуже небезпечно.
Зберемо ще інформації.
Французька влада спостерігала за вами місяцями.
То чому зараз?
Чому забрали документи й відпустили?
Потрібен Варіан. Пошукаю в місті.
Я тебе відвезу.
Ні. Ми не можемо лишити їх тут самих.
Чекай тут.
Я про нього не чув.
Гаразд.
Так... Гаразд.
Леторе.
У нас є віза на когось на ім'я Отто Альберт Гіршман?
Його сестра дзвонить у посольство, а Віші кажуть, він її не забирав.
Чорт забирай.
Вона має бути десь тут.
Як туди потрапити?
Ніяк.
Тоді як звідси вибратися?
Проїхавши Діжон,
і прямо до Німеччини.
- Ви серйозно? - Так.
Конвої в'язнів вирушають звідси що кілька днів.
Біле.
У тебе гарні зв'язки. Тут також?
Можеш передати звістку моєму брату?
Спробую.
А як ти опинився тут?
Брав участь у втечі з тюрми.
А ти?
Я рабин.
А ти?
Усе інше.
Не зараз, пане Паттерсон. Ми зачинені. Переїжджаємо.
- Де Різ? - Я відправив його додому.
Це вас я відправив додому.
Виявляється, навіть уряд США не всесильний.
Добре, що ви тут. Бо, як палкий шанувальник мистецтва,
ви оціните цей чудовий сценарій, який я щойно знайшов.
Мері Джейн Ґолд.
«Отже, треба привести британців
до цього місця вчасно».
Потім просто балаканина
Невідомого Чоловіка Один і Невідомого Чоловіка Два...
Заждіть хвилинку.
Ось найкраще.
Мері Джейн Ґолд.
«Висадиш мене перед воротами.
Я відволічу їх Даґобертом».
І потім: «Це моя місія, і ми її виконаємо, як я вирішу».
Пані Ґолд керує місією звільнити полонених британців.
Це якийсь жарт чи визнання зради?
Ви мали за нею наглядати, пане Фрай, але, схоже, ви були зайняті,
вештаючись віллою зі своїм... хлопцем?
Це ви розмістили жучок?
Власне кажучи, ні.
Це в мої руки принесла гарна інтуїція.
Але я особисто подбаю, щоб про це дізнався хто треба.
Про все, що ви робили в Марселі. Я знищу...
Дайте йому спокій.
Усе, що він робить для порятунку відчайдушних,
осяює те, чого не робите ви.
А ти, бляха, хто така?
Ви могли врятувати їх усіх.
Забирайтеся,
Паттерсоне.
Ліна все сказала.
Альберте.
Отто Альберт Гіршман?
Дайте вгадаю. Невідомий Чоловік Один. Або Два.
Що?
Друже, твоя сестра істерить через візу. Забрав би ти її вже.
Тікай, поки можеш.
СВОБОДА
КОД МОРЗЕ: ПОВІДОМЛЕННЯ ВІДПРАВЛЕНО
Я знаю, де Поль. Я його витягну.
- Хто ви? - Його менший...
Його брат.
Мене кличуть Малий, але я Жак Канджу.
Зрозуміло.
Малий отримав звістку, що Поль у форті Сен-Ніколя,
його збираються депортувати.
Будь ласка, допоможіть урятувати брата.
І як ви це зробите?
За його планом.
Підірвете колії?
Поліція їздить вантажівками. Сільськими дорогами.
Я знаю. Поль це бачив на власні очі.
Альберт знає, де ця дорога. Дочекаємося там і звільнимо Поля.
А якщо поїдуть іншою дорогою?
- У тебе немає досвіду. - У Поля теж. Він у житті не бився.
Так, звісно, він розумний.
Але попри суворі промови, він ніколи не тримав зброї.
Я ж був у багатьох боях.
Що, справді?
Я зможу.
І знайду допомогу.
Але нам потрібна зброя.
Поль казав, у вас є.
Я розраховую?
Чому? Чому ні?
Напасти на конвой і дати себе вбити?
Зіпсувавши всю нашу операцію?
Ні. Ти не готовий.
Ми мусимо дозволити йому витягти Поля.
Нічого ми не мусимо.
Марґо, Поля арештували, бо він допомагав нам із солдатами в таборі Мілль.
То нам теж попастися?
Томасе, подумай.
Наші життя, наші особистості, наші цілі.
Ми не можемо ризикувати. Нам треба перемогти у війні.
А як же Поль?
Дякую.
У нас є візи. Посадите нас на корабель у Нью-Йорк?
Тут проблема. Кораблів немає,
а від ваших віз жодної користі без правильних паспортів.
Туму Варіан і намагався вас вивезти
відколи прибув у Францію.
- Ми не були готові. Тепер готові. - Ми не готові.
Мойшо, коханий, я розберуся. Ти надто засмучений.
Я не поїду з Франції без картин.
- З якого боку сідає сонце? - Я не знаю.
- Пане Шагал. Пані Шагал. - Слава богу, ти тут.
Треба поговорити. Після цього.
- Вітаю. Присядьте. - Привіт.
На пляжі був рейд, у «Пелікані» також,
здається, схопили навіть Біла Фраєра. Він зник.
- Треба вибиратися. - Як?
Зараз ми навіть Шагалів не посадимо на корабель.
Я того літа продала літак місцевому бюрократу,
щоб дістати грошей на комітет.
Віддала задешево, тож він мені винен.
Якщо нас літаком доставлять у Лісабон, звідти ми виберемося в Штати.
Я все влаштую, а батько за це заплатить.
- Він тебе не фінансує. - Він заплатить, щоб повернути мене.
- З біженцем у кишені? - З моїм чоловіком.
Ти розумієш,
що на мені зараз усе, що я маю?
Якби я хотіла вийти заміж через статки чоловіка,
а не його переконання, вийшла б за якогось козла в Чикаго.
Моя сестра Урсула дістала мені візу в Сполучені Штати.
Коли?
Вона надійшла кілька тижнів тому. Я...
Я просто не забрав її з консульства США.
Чому?
Треба вибиратися. Їдьмо зберемо твої речі
й заберемо візу, поки не пізно, так?
Добре.
О, не доведеться до тебе йти. Дивись.
Дивись, що в останньому випуску.
- Мері Джейн чекає внизу. - Поглянь.
Дивись. Уїда!
Це послання.
Поль у в'язниці у форті Сен-Ніколя?
Його можуть от-от депортувати до Рейху.
Ми його витягнемо.
Я вже говорив з Томасом і тією жінкою, Марґо.
Вони не допоможуть.
Я дізнаюся про форт що зможу. Але нам потрібен ти.
Гей.
- Побачимося пізніше. - До зустрічі.
- Треба відвезти Малого на віллу до Ганса. - А як же консульство?
Це важливіше.
Поль живий.
Треба врятувати мого брата від депортації. Або смерті.
Боюся, їжі небагато, але вино є завжди.
Вино - це добре.
А що в нас є!
Люди завжди приносять маестро шоколад.
- Альберте. Малий. - Мені потрібен ти.
Не ти.
Поль у в'язниці, де того літа були ми з Лізою.
Правда?
А зараз? Ми його можемо витягти?
Спробуємо.
Я допоможу.
Ходімо в дім.
- Я теж хочу допомогти. - Вони не хочуть.
Допоможи мені.
Заберемо роботи Шагала.
- Вони без них не поїдуть. - Гарна ідея.
- Даси машину? - Так.
- Але... - Їдьмо.
Варіане, ти водиш машину?
Я з Нью-Джерсі.
Досить цієї гидоти.
Вантажівки йдуть з тюрми що кілька днів.
Треба його витягти ще до вантажівки.
- Але в'язниця - це фортеця. - Так.
Зупинимо вантажівку за містом.
Звільнимо Поля і решту товаришів.
Дорогу перекрити легко. Там немає руху.
Двоє з нас нападуть на водія, а решта відкриють задню частину.
Неозброєні?
Може спрацювати. Нас не очікуватимуть.
Без зброї ми будемо мерці.
Він має рацію.
Треба дістати один чи два пістолети.
Пробачте. Коли відходить наступний конвой?
Туре дізнається, де буде Поль.
І що? Чекатимете ту машину посеред дороги?
Це може зайняти години. А може дні.
Я можу поговорити з охороною. Підкупити їх.
- Того літа спрацювало. - Це було вічність тому.
Тоді мене арештували, бо я хотів пролізти на корабель.
Тепер кораблів немає.
Тепер людей арештовують на вулиці, просто так.
Час підкупу охоронців минув.
Треба зайняти позицію.
Я згоден.
Наступний конвой завтра вранці.
Поль буде серед в'язнів.
Забираймо все, поки не повернулася поліція.
А ми могли б поїхати далі.
Разом.
Куди?
Не в Париж.
Ні.
Не в Рим.
Не в Єрусалим.
А наш Берлін давно минув.
А що, якби ми лишилися тут?
Два холостяки. Гарний сад. Пара овець.
Чом би й ні?
Ну, для початку,
я не холостяк.
То звільни дружину, хай знайде того, хто її любитиме...
і лишися зі мною.
Що саме ми тут робимо?
- Збираємо картини Марка Шагала. - Ти хоробрий.
Лише найсміливіші приїжджають у саму Європу
рятувати незнайомців.
- Томасе... - А себе врятувати?
Я втомився ховатися.
Варіане.
Особисто й професійно.
З мене досить брехні.
І секретів.
Досить самотності.
Навіть такі, як ми...
Ми теж заслуговуємо на щастя.
Щастя - складна річ.
Хіба?
З тобою в обіймах, я не відчуваю нічого складного.
Це самогубство.
Послухай.
Замовляй той літак.
Щойно звільнимо Поля, я весь твій.
Чесно.
Чикаго, чекай нас.
- Ти це кажеш, щоб я замовкла? - Я це кажу, бо так думаю.
Іди сюди.
Я хочу почати нове життя з тобою в Америці.
Я не дочекаюся,
коли ми почнемо там нове життя.
І ти ж знаєш, що я не прошу тебе кинути боротьбу?
Я знаю.
Ми знайдемо нові способи боротьби з фашизмом там,
і можливо, звідти діятимемо навіть ефективніше.
Але я не можу поїхати, доки не звільнимо Поля.
Я знаю, але...
Туди не можна неозброєним.
Так.
Я...
Я знаю, де зарита британська зброя.
- Що? - Так.
Зустрінемося внизу.
Можемо припинити.
Мені байдуже, хто почує.
Усе, підйом!
Виходь!
Пані Ґолд.
Що вас привело?
Я прийшла забрати візу Отто Альберта Гіршмана.
Вона в офісі пана Паттерсона.
Прошу.
Що тут у нас? Заходь.
Стіни мають вуха.
Виявляється, моя секретарка працює на гестапо.
Мадемуазель Леторе?
І секретарка вона гарна. Мабуть, вони всі працюють на гестапо.
Батько знає про Отто Альберта Гіршмана?
Такого енергійного чоловіка в Америці чекає велике майбутнє.
Скоро він і твоєму батьку сподобається.
Як думаєш, як скоро він тебе кине?
Скільки йому? Десь 24-25?
У нього попереду ціле майбутнє. А в тебе...
Такий хлопець?
Обставини обрізали йому крила із самого початку.
Дочекайся, коли він в Америці навчиться літати.
До чого це все?
Чомусь я не уявляю його в затоці озера Мічиган
за грою в гольф.
Ти закінчив?
Не зовсім.
Я знаю, що ти, Мері Джейн, американська громадянка,
працювала з британською розвідкою тут, у Франції.
І тобі добре відомо, що це незаконно.
Якщо ти не заберешся з моїх очей і з Марселю якомога швидше,
я особисто подбаю, щоб тебе судили за зраду.
Тепер я закінчив.
- Дякую, що прийшли. - Як я міг відмовити?
На щастя, Шагали мають візи, але кораблів немає, паспортів теж.
- Вони готові вирушити? - Цілком.
Гаразд.
Мабуть, у мене є остання гарна ідея.
Той, з дипломатичними номерами. На кордоні не перевірятимуть.
Вставляєте викрутку в замок
і натискаєте на важіль одночасно з газом. Зрозуміло?
- Пане Бінґем? - Я забув сімейні фотографії.
Уявляєте? Я їх заберу швиденько.
- Я принесу. - Ви не знаєте, де вони.
Пане Бінґем!
Зелений караван пливе гірською річкою.
Веселкові фігурки запалюють вогонь.
Кошенята поспішають з кошика
і тихо сплять на сонці.
Обережно!
Іди подивись.
- З машини! - Геть з машини!
З машини!
Лягай!
На землю!
На землю! З машини.
Віддай зброю.
Ідіть сюди.
Лягай!
- Лягай! - На землю!
Швидко!
Ані руш.
Усе. Не рухайся.
Лягай.
Брате.
Мій маленький.
- Що він каже? - Благословляє.
Ані руш!
Братику.
Дихайте. Намагайтеся дихати.
Дихайте. Усе буде добре.
Мій братику.
Братику, не кидай мене.
Братику, будь зі мною.
Пані Шагал.
Їдьмо.
- Негайно. - Збуджу пана Шагала.
- Де Томас? - У будинку. Покликати?
- Ні. Слухай. - Що?
Я провезу їх сам.
В Іспанію?
В Лісабон, і попливу з ними в Нью-Йорк.
А як же...
- У справжньому житті так не працює. - Але це і є справжнє життя.
Ні.
Я ніколи не почувалася такою живою.
Так, я теж.
Варіане.
Допоможеш з картинами?
- Де Бінґем? - Я приїхав без нього.
А хто вестиме цю штуку?
- На кордоні знатимуть про машину. - Це єдиний спосіб.
Тебе експатріюють. Чи арештують. Не дадуть повернутися.
- Я маю їм допомогти. - Ні.
Не вдавай, що це через Шагалів.
Ось і ми. Їдьмо.
Варіане.
Мені дуже шкода.
Я думав, ми тут житимемо вічно.
Якусь мить я теж.
Ми можемо щось сказати?
Молитву?
Хоч щось?
Мері Джейн!
Вона пішла.
Мері Джейн!
Ти попрацювала на славу.
Ходімо, Даґоберте.
Мері Джейн!
Що сталося? Ти цілий?
Ти зміг.
Я просто...
не міг тебе відпустити, не попрощавшись.
Ну ж бо. Підіймай, бляха.
Украли? Лімузин?
У мене з-під носа.
- За кермом був пан Фрай. - Можете його зловити?
Імовірно.
Або нехай собі їде.
Що?
Замовте новий лімузин.
Забудьте про машину. А люди?
Вони злочинці й дегенерати.
Так, звісно.
Але...
Але тепер нарешті...
це проблема когось іншого.
Добраніч, пане Паттерсон.
З 1933 по 1945 роки понад 6 млн. євреїв та інших «небажаних»
систематично вбивали нацисти і їхні колаборанти.
У 1940-41 рр. Варіан Фрай і комітет
допомогли понад 2000 жертвам нацистів
перетнути Атлантику.
На початку 1941 року почався збройний опір окупації,
який підтримали африканці,
іммігранти з Європи і керівник британських спецоперацій.
США нарешті вступили у війну проти нацизму наприкінці 1941 року.
ЗА ОКЕАН
ЗА РОМАНОМ ДЖУЛІ ОРРІНҐЕР
ЦЕЙ СЕРІАЛ - ХУДОЖНІЙ ТВІР НА ОСНОВІ РЕАЛЬНИХ ПОДІЙ І БІОГРАФІЙ.
Переклад субтитрів: Ольга Галайда