‫- סיפור זה נוצר בהשראת אירועים אמיתיים -‬
‫לרעיונות יש חיים משלהם,‬
‫והם גדלים כשאנחנו מטפחים אותם.‬
‫מה קורה כשרעיון מזיק מתקבע במוחנו?‬
‫בהתחלה, הוא עשוי להיות זעיר,‬
‫יצור מיקרוסקופי קטנטן.‬
‫כוח המחשבה שלנו‬
‫מזין את היצור‬
‫ומאפשר לו לגדול.‬
‫בסוף הוא מכלה את כל מה שמסביבו.‬
‫טוב לב, אמפתיה,‬
‫כוח רצון, הכול.‬
‫כל מה שהופך אותנו לבני אנוש.‬
‫הכול נכנע לתאבון שאינו יודע שובע.‬
‫בשלב הזה,‬
‫הטפיל גדל כל כך,‬
‫עד שלא נותר מקום סביבו.‬
‫ואז…‬
‫גב' אליידה, את לא יכולה להיכנס.‬
‫הכול מתפוצץ.‬
‫האדם‬
‫מפסיק להתקיים,‬
‫ואת מקומו תופסת‬
‫המפלצת.‬
‫כאשר היא נדחקת לפינה ומלאת פחד,‬
‫היא הופכת לחיה זועמת.‬
‫אלימה.‬
‫הגיעה השעה.‬
‫את באה איתי עכשיו.‬
‫תירגעי.‬
‫תניחי את האקדח, אליידה.‬
‫תשתקי, לעזאזל!‬
‫תלחץ כאן.‬
‫תחזיק מעמד.‬ ‫-הכול יהיה בסדר.‬
‫רגע. תזעיקו אמבולנס!‬ ‫-איפה הם?‬
‫הוא בדרך.‬ ‫-למעלה עם הדוקטור. לכו!‬
‫איזה דוקטור?‬
‫היא תהרוג אותה! תעלו למעלה מהר!‬
‫למעלה! היא תהרוג אותה!‬ ‫היא תהרוג את הדוקטור!‬
‫אליידה, תירגעי. תניחי את האקדח.‬
‫תירגעי.‬ ‫-לעזאזל, אמרתי לך לשתוק!‬
‫זוזי. מהר, קדימה!‬
‫תתרחקו!‬ ‫-תעזבי אותה ותרימי ידיים!‬
‫אם תתקרבו, אני יורה.‬
‫תירגעי.‬ ‫-אל תתקרבו אלינו.‬
‫תתרחקו!‬
‫תורידו את הנשק!‬
‫אני אירה בה.‬
‫למעלה.‬
‫אמרתי למעלה!‬
‫תעלי במדרגות, או שאני יורה.‬
‫לכי!‬
‫קדימה, לכי!‬
‫קדימה.‬
‫אם את עוצרת, אני יורה.‬
‫תירגעי, אליידה.‬ ‫-תשתקי!‬
‫אם את עוצרת, אני יורה.‬
‫תירגעי.‬
‫המפקד סולנה.‬
‫מה אנחנו יודעים על התוקפת?‬ ‫-מטופלת של ד"ר באטיז.‬
‫אושפזה לפני שלושה חודשים עקב התקף פסיכוטי.‬
‫אתם מנהלים תקשורת איתה?‬
‫עוד לא, אדוני. האנשים שלנו‬ ‫לא הצליחו להתקרב אליהן. עובדים על זה.‬
‫אדוני?‬ ‫-רק שנייה, המפקד.‬
‫אורטגה כאן, עבור.‬
‫אדוני, התוקפת מחזיקה בבת ערובה על הגג.‬
‫אליידה, אין דרך לצאת.‬
‫את חייבת להבין.‬
‫כדאי שנרד למטה.‬
‫קודם אהרוג אותך, ואז את עצמי.‬
‫לא.‬
‫תסתכלי עליי.‬
‫את חייבת למצוא מחדש את המרכז שלך.‬
‫את זוכרת איך עושים זאת, נכון?‬
‫קחי נשימה.‬
‫קחי נשימה עמוקה‬
‫ותחזרי אחריי.‬
‫תשעים ותשע.‬
‫תשעים ושמונה.‬
‫תשעים ושבע.‬
‫תשעים ושש.‬
‫תשעים וחמש.‬
‫תשתקי! לא רוצה לשמוע את זה.‬ ‫אני לא אקשיב לאף מילה.‬
‫תשתקי.‬
‫אם יש לך משהו לומר,‬
‫זו ההזדמנות שלך.‬
‫ד"ר באטיז, את בסדר?‬
‫לא, הדוקטור לא בסדר.‬
‫וזה יחמיר אם לא תעשו כדבריי.‬
‫מה את רוצה?‬
‫אני רוצה צוות טלוויזיה, אני רוצה עיתונאים.‬
‫מה? טלוויזיה?‬
‫מצלמות, לעזאזל! עיתונאים, כתבים, כאן!‬
‫יש לך חמש דקות. אחרת, אני יורה, אידיוט.‬
‫מכשיר קשר.‬
‫אתה רואה אותן?‬
‫מרחק: 76 מטר.‬
‫את תגידי להם את כל האמת.‬
‫תאמיני או לא,‬ ‫יש לך יותר כוח עליי מאשר לי עלייך.‬
‫אליידה, אני איתך.‬
‫אם תהיה לך זווית טובה, תירה.‬
‫קחי נשימה עמוקה.‬
‫- יחידה משטרתית מיוחדת -‬
‫את סומכת עליי?‬
‫זווית הירייה חסומה.‬
‫תיכנעי, את מוקפת.‬
‫המשטרה הפדרלית, תורידי את הנשק!‬
‫את מוקפת!‬
‫המטרה בטווח ראיה.‬
‫לא, אל תירו!‬
‫תזרקי את האקדח!‬
‫תניחי את האקדח!‬
‫תזרקי אותו!‬
‫זה קרה מהר מאוד.‬
‫שמעתי יריות וראיתי את הרופאה נופלת.‬
‫ואז ניצבתי מול החשודה.‬
‫היא התכוונה לירות בנו.‬
‫אז יריתי.‬
‫דוקטור. מה שלומה?‬
‫אליידה, מה קרה לה?‬
‫קחו אותה.‬
‫היא בסדר?‬ ‫-כן, בטח.‬
‫פואנטס, תעלי לגג.‬ ‫אני אצטרף אלייך בעוד רגע.‬
‫סליחה.‬
‫- זיהוי פלילי -‬
‫גב' אליידה, את לא יכולה להיכנס.‬ ‫-הם בדרך, תירגעי.‬
‫היא עם הדוקטור, לכו!‬ ‫-איזה דוקטור?‬
‫למעלה! היא תהרוג אותה!‬
‫היא תהרוג את הדוקטור!‬
‫- אין מעבר -‬
‫למעלה! היא תהרוג אותה.‬ ‫היא תהרוג את הדוקטור!‬
‫רבקה.‬
‫היא בחיים!‬
‫מי את?‬
‫איך את יודעת את השם שלי?‬
‫לא.‬
‫תישארי איתי.‬
‫אל תלכי.‬
‫לא.‬
‫איפה הפרמדיקים, לעזאזל? אנחנו מאבדים אותה!‬
‫לא, אל תלכי.‬
‫אל תלכי, בבקשה. לא.‬
‫אל תלכי, תישארי איתנו.‬
‫טוב, בואי.‬
‫תני לנו לעשות את העבודה.‬ ‫-לא. תעזוב אותי, לא.‬
‫מספיק, די!‬
‫היא קרובת משפחה שלך?‬ ‫-לא.‬
‫בקה, את מכירה אותה?‬
‫לא, בחיים לא ראיתי אותה.‬
‫על מה אתם מסתכלים?‬
‫תכינו הכול כדי להוריד אותה למטה.‬
‫קדימה, זוזו! זוז, בנאדם!‬
‫היא קראה לי בשמי.‬
‫היא יודעת מי אני.‬
‫- טריפטיכון -‬
‫את בסדר?‬
‫את לא הולכת הביתה?‬
‫מה שלומה?‬
‫היא הייתה בחדר ניתוח כל הלילה.‬
‫היא אושפזה‬
‫בטיפול נמרץ באותו בית החולים‬ ‫שבו הדוקטור שוהה.‬
‫מה יודעים עליה?‬
‫אליידה טרוחאנו, בת 32.‬
‫נשואה.‬
‫על פי התיק שלה,‬ ‫במשך שלוש שנים היא הייתה מטופלת‬
‫של דוקטור ג'וליה באטיז.‬
‫היא אושפזה בדצמבר האחרון.‬
‫דצמבר?‬
‫למה? מה קרה?‬
‫התקף פסיכוטי. אני מניח‬ ‫שהדוקטור יודעת את כל הפרטים.‬
‫תסתכלי על זה.‬
‫לפני שהיא אושפזה,‬
‫אליידה טרוחאנו הייתה נשיאה‬
‫של תאגיד רב־לאומי גדול‬
‫שמגייס מנהלים בכירים. ציידי כישרונות.‬
‫אני רוצה לחקור אותה כשהיא תתעורר.‬
‫אני לא יכול לאשר את זה.‬
‫אני צריכה לדבר איתה.‬ ‫-את לא בלשית.‬
‫המפקד סולאנה?‬
‫בעלה של הקורבן הגיע.‬
‫אאוחניו סאנז.‬
‫תודה.‬
‫תישארי כאן.‬
‫היא אשתי.‬
‫לעזאזל! אני לא יודע אם אתה נשוי,‬
‫אבל אם אשתך הייתה מאושפזת,‬ ‫לא היית עושה כלום?‬
‫אשתך אושפזה משום ש…?‬
‫היא אושפזה מרצונה.‬
‫ביקשת לשחרר אותה‬ ‫בניגוד להמלצת הפסיכיאטרית שלה,‬
‫ג'וליה באטיז.‬
‫נכון?‬
‫אתה מנסה להאשים אותי?‬
‫לא, בכלל לא.‬
‫כל מה שאני עושה זה לאסוף פרטים לחקירה.‬
‫אדוני, אשתי בטיפול נמרץ.‬
‫אני לא אמור לבזבז את זמני כאן.‬
‫מר סאנז, זה ייקח דקה. שב בבקשה.‬
‫תגיד לי.‬
‫למה הוצאת את אשתך מהמרפאה לבריאות הנפש?‬
‫הוצאתי אותה‬
‫לרגל אירוע מיוחד.‬ ‫אתמול היה יום ההולדת שלה.‬
‫מלאו לה 33.‬
‫תודה שבאת בזמן שאשתך בטיפול נמרץ.‬
‫תודה.‬
‫מה דעתך?‬
‫את חושבת שהמניאק הזה מסתיר משהו?‬
‫הומברטו, אנחנו צריכים לדבר.‬
‫במשרד שלי?‬
‫לא.‬
‫לא, לא פה.‬
‫אצלך.‬
‫אל תרוצו, ילדים, בבקשה.‬
‫ואו, איזו הפתעה!‬
‫היי.‬ ‫-זכיתי במדליית זהב.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫זה נהדר, בחורצ'יק, כל הכבוד.‬
‫הוא אלוף.‬ ‫-מדהים!‬
‫כן, שברתי את הלוח לשלושה חלקים.‬ ‫-לא!‬
‫באמת? בבעיטה?‬ ‫-כן.‬
‫ברכותיי, בן. זה נהדר.‬
‫היי, מותק.‬ ‫-שלום. מה שלומך?‬
‫בסדר.‬
‫באנו כדי לשכנע אותך לצאת.‬
‫הילדים רוצים לאכול המבורגר‬ ‫כדי לחגוג את הזכייה.‬
‫גם אני רוצה לאכול המבורגר. עוד מישהו?‬
‫גברתי השוטרת…‬ ‫-אני!‬
‫אני אגנוב אותו ממך.‬
‫בטח. פואנטס, נדבר מאוחר יותר.‬
‫מתי שתגיד, המפקד.‬ ‫-כן.‬
‫מי רוצה המבורגר כפול?‬ ‫-משולש.‬
‫היי, אני רבקה פואנטס, ממשרד התובע המחוזי.‬
‫אני צריכה לדעת מה מצבה של אליידה טרוחאנו.‬
‫רבקה.‬
‫אליידה.‬
‫אליידה, אני יודעת שאת שומעת אותי.‬
‫בבקשה, אל תמותי.‬
‫אני צריכה לדעת מי את.‬
‫אני צריכה לדעת מי אנחנו.‬
‫אאוחניו.‬
‫ד"ר אוגלדה רוצה לדבר איתך.‬
‫קרה משהו?‬
‫לא.‬
‫יקירתי!‬
‫יום הולדת שמח, מותק.‬
‫איך היה היום שלך?‬
‫מה קרה, יקירתי?‬
‫אנחנו צריכות לדבר, אימא.‬
‫בטח. ספרי לי במה מדובר.‬
‫מתוקה, את נראית מהמם.‬
‫מה?‬
‫אליידה טרוחאנו?‬
‫אני לא מבינה. במה מדובר?‬
‫חשבתי שאולי תוכלי להסביר לי את זה.‬
‫לא רק שאנחנו זהות,‬
‫אלא גם מלאו לה 33 אתמול.‬
‫את לא מבינה?‬
‫את לא חושבת שאני מבוגרת מספיק‬
‫כדי לגלות את העובדות, אימא?‬
‫אילו עובדות?‬
‫סודות, למשל.‬
‫כמו זה שיש לי אחות תאומה‬ ‫שאף פעם לא סיפרת לי עליה.‬
‫שתית, רבקה?‬
‫לא שתיתי אפילו טיפה כבר שלושה חודשים.‬
‫אני רוצה להבין למה יש כרגע‬ ‫בחדר המיון בבית החולים,‬
‫אישה שנראית בדיוק כמוני ונולדה באותו יום.‬
‫מה קרה? הוחלפנו בלידה או משהו כזה?‬
‫או שהייתה לך בת נוספת…‬
‫ומסרת אותה?‬
‫תקשיבי לעצמך!‬
‫על מה לעזאזל את מדברת?‬
‫למסור בת?‬
‫אז תסבירי לי את זה.‬
‫תני לי מידע, או…‬
‫תראי לי תמונה שלך בהיריון איתי.‬
‫את שיכורה, רבקה.‬ ‫-לא.‬
‫לא שתיתי.‬ ‫-אני לא מאמינה לך.‬
‫תנשפי עליי! תנשפי…‬
‫לא שתיתי אפילו טיפה!‬ ‫אבל עכשיו נתת לי תירוץ מושלם לשתות.‬
‫בטח.‬
‫כמובן.‬
‫אני אשמה שהשתכרת.‬
‫אלוהים!‬
‫מתי תיקחי אחריות על המעשים שלך?‬
‫זה מה שאני מנסה לעשות,‬
‫לקחת אחריות על מחלה שלא ביקשתי.‬
‫שלא את ולא אני יצרנו אותה.‬
‫יעזור לי מאוד אם אדע על העבר שלי.‬
‫תראי, רבקה.‬
‫אולי תתקשרי לתומך הגמילה שלך?‬
‫או כל מי שאת צריכה לדבר איתו.‬ ‫העיקר שלא תערבי אותי בזה!‬
‫אה, הדודה והדוד שלך הגיעו.‬
‫אני מקווה שלא תעשי סצנה הערב.‬
‫כי מה שעשית ביום ההוא היה נורא.‬
‫בקבוק וודקה, בבקשה.‬
‫תודה.‬
‫- מכולת -‬
‫המשטרה לא חשפה…‬ ‫-מי זה?‬
‫את הרקע לתקיפה‬
‫שהותירה ארבעה פצועים,‬
‫ביניהם התוקפת‬
‫שנורתה על ידי המשטרה בזירה.‬
‫זהות התוקפת לא נחשפה‬
‫על מנת לא לפגוע בחקירה,‬
‫אך אנחנו יודעים שמדובר‬ ‫באישה הסובלת מבעיות פסיכיאטריות.‬
‫על פי עדי ראייה,‬ ‫התוקפת התפרצה פנימה כשברשותה אקדח…‬
‫- תקיפה הותירה ארבעה פצועים -‬
‫ופצעה קשות את שוער הבניין ומזכירה.‬
‫כמה דקות לאחר מכן, המשטרה הגיעה לזירה…‬
‫שמה רבקה.‬
‫היא נולדה בתשעה במרץ.‬
‫…נפצעה, והתובע המחוזי מנהל חקירה.‬
‫יהיה לנו מידע נוסף…‬
‫אני צריכה לדעת אם שני האנשים האלה קרובים.‬
‫תוכל לטפל בזה?‬ ‫-אני לא מבין.‬
‫המעבדה לזיהוי פלילי עומדת לרשותך,‬
‫למה את זקוקה לעזרתי?‬
‫לכבוד יום ההולדת שלי.‬
‫זה כל מה שאני מבקשת.‬
‫בסדר.‬
‫מתי תיקחי אחריות על המעשים שלך?‬
‫זה מה שאני מנסה לעשות,‬
‫לקחת אחריות על מחלה שלא ביקשתי.‬
‫שלא את ולא אני יצרנו אותה.‬
‫אני מקווה שבשנה הבאה‬ ‫לא אצטרך להזכיר לך שזה יום ההולדת שלי.‬
‫אני לא אשכח אותו שוב.‬
‫לעולם לא.‬
‫אתה מתכוון לזה?‬
‫אני מבטיח.‬
‫אני רוצה לבלות איתך את שאר ימי ההולדת שלך.‬
‫אני לא מבקשת ממך לעשות שום דבר.‬
‫אתה לא חייב להבטיח.‬
‫אני נפרד ממריפר.‬
‫אתה למעשה גר אצלי כבר ארבעה חודשים.‬
‫רק את ואני יודעים את זה.‬
‫ואתה חושב שמריפר לא יודעת שאתה איתי?‬
‫זה הרבה יותר מסובך.‬
‫מה מסובך בזה?‬
‫נפרדתם כבר לפני כמה חודשים.‬ ‫אמרת שהילדים בסדר,‬
‫שהם מסתגלים למצב.‬
‫זה לא קשור לילדים, אין להם שום קשר לזה.‬
‫זה לא הוגן.‬
‫לא הוגן כלפיי, כלפיה, ואפילו כלפי הילדים.‬
‫אתה חייב להיות כן יותר.‬
‫אני לא מתגרש.‬
‫מריפר בהיריון.‬
‫היא אושפזה בדצמבר האחרון.‬
‫דצמבר? למה? מה קרה?‬
‫התקף פסיכוטי.‬
‫אליידה!‬
‫אאוחניו, תזמין אמבולנס, בבקשה.‬ ‫-מה קרה?‬
‫הבית עולה באש.‬ ‫-מה?‬
‫- השכמה 7:00 -‬
‫אליידה טרוחאנו?‬
‫אין מטופלת בשם הזה ברשומות שלנו.‬
‫מה? הייתי פה אתמול. ראיתי אותה.‬
‫תבדקי שוב במערכת ותחפשי את אליידה טרוחאנו.‬
‫- המטופל לא נמצא -‬
‫לא.‬
‫אני מצטערת.‬
‫פואנטס. בואי.‬ ‫-מה אתה עושה כאן?‬
‫אתה עוקב אחריי? לא, היי, חכה.‬
‫שאלתי את האישה הזאת על אליידה טרוחאנו.‬
‫היא אומרת ששמה לא מופיע במערכת,‬ ‫וגם לא ברשומות.‬
‫בואי נלך.‬ ‫-תסביר לי מה קורה. אני לא מבינה.‬
‫הייתי פה אתמול, ראיתי אותה.‬ ‫איך זה שהיום היא לא במערכת?‬
‫מה עם פגישת קבוצת הגמילה שלך?‬
‫הפגישה שלי?‬
‫לא הלכתי.‬
‫אתה יכול להסביר לי מה קורה?‬
‫אליידה טרוחאנו מתה.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫סוגר את התיק.‬
‫אתה לא רציני.‬
‫מה עם החקירה?‬
‫אין מה לחקור.‬
‫חוץ מזה, המשפחה לא רוצה שהמשטרה תחטט.‬
‫רגע, היא נמחקה מרשומות בית החולים.‬ ‫זה חשוד, לא?‬
‫זיהיתי את הגופה בעצמי,‬ ‫קראתי את הדוח, זה נורמלי.‬
‫מישהי שירו בה שלוש פעמים בחזה,‬
‫זה היה כשל נשימתי.‬ ‫-אתה אמרת…‬
‫בקה, התיק סגור.‬
‫אלה פקודות מגבוה, ממש מגבוה.‬ ‫-אני לא מבינה.‬
‫שום דבר לא ברור פה,‬ ‫ואני לא מאמינה שזה בסדר מבחינתך.‬
‫אל תשכחי שאחד מהתנאים להמשך העבודה שלך כאן‬
‫הוא שלא תחמיצי את פגישות קבוצת הגמילה שלך.‬
‫אם תמהרי, תוכלי להספיק לפגישה האחרונה.‬
‫בבקשה, תיכנסי.‬
‫- אוניברסיטת הארווי קולמן‬ ‫ג'וליה באטיז, ד"ר לרפואה -‬
‫לא, אל תירו!‬
‫תזרקי את האקדח!‬ ‫-תניחי אותו!‬
‫רבקה.‬
‫מי את? איך את יודעת את השם שלי?‬
‫איפה הפרמדיקים, לעזאזל? אנחנו מאבדים אותה!‬
‫- זוכרים את פילאר מנסרה… -‬
‫- עשר אימהות מנהלות מוכיחות שזה אפשרי -‬
‫כן?‬
‫תיכנס.‬
‫מה נשמע?‬ ‫-היי.‬
‫אז?‬
‫רבקה…‬
‫טעית.‬
‫למה?‬
‫או שזיהמת את הדגימות שנתת לי.‬
‫תסתכלי.‬
‫גדילי הדנ"א זהים.‬
‫ייתכן שהדגימות מגיעות מאותו אדם,‬
‫או מתאומים זהים.‬
‫אני לא משוגעת.‬
‫נשבעת בבן שלי שאני לא משוגעת.‬
‫אל תערבי את אלכס בזה.‬
‫גם אתה לא מאמין לי, נכון?‬
‫יקירתי.‬
‫הרופאה שלך אומרת שזה הכרחי.‬
‫אני יודעת מה היא אומרת.‬
‫אני יודעת.‬
‫אני לא סובלת מסכיזופרניה.‬
‫אין לי פיצול אישיות.‬
‫אתה לא מאמין, אבל אני אוכיח לך.‬
‫- אאוחניו סאנז‬ ‫לאגוס דה סנטנו 821. לומאס דה פרדראס -‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-שלום, בוקר טוב.‬
‫איפה פואנטס?‬ ‫-היא הודיעה שהיא חולה, המפקד.‬
‫זהו האפר של בתך‬
‫שנרדמה בתקווה לתחיית המתים.‬
‫להתעורר לחיי נצח.‬
‫אנחנו מבקשים נחמה עבור אלה‬
‫שהכירו אותה ואהבו אותה במהלך חייה.‬
‫בידיעה שהיא‬
‫סוף כל סוף מצאה שלווה.‬
‫- פדריקו טרוחאנו -‬
‫- אלכס -‬
‫- ביצירה זו אין כוונה‬ ‫לתאר אירועים או בני אדם אמיתיים. -‬
‫תרגום כתוביות: לאה שרמן־קיש‬