‎ACEASTĂ POVESTE ESTE BAZATĂ PE FAPTE REALE
‎- Aleida! ‎- Eugenio.
‎- Cheamă ambulanța. ‎- Ce?
‎- Arde casa. ‎- Ce s-a întâmplat?
‎- Alex e înăuntru. ‎- Alex nu mai e.
‎- Ascultă-mă! ‎- Alex nu mai e.
‎- Alex e înăuntru! ‎- Nu mai e.
‎Alex nu mai este!
‎- Fiul meu e încă înăuntru. ‎- Nu mai e.
‎TREI VIEȚI
‎Mă văd
‎în locuri necunoscute,
‎făcând ceva ce nu înțeleg.
‎Simt ce simte cealaltă Aleida, ‎care nu sunt eu.
‎Acum câteva luni,
‎Aleida
‎a început să aibă
‎vise în care
‎trăia și vedea lucruri
‎care i se întâmplau altei femei
‎care semăna mult cu ea.
‎La început, eu…
‎am interpretat acea personalitate duală
‎ca simptome de schizofrenie.
‎Am ajuns să cred
‎că Aleida suferea de o tulburare ‎de personalitate disociativă.
‎Ceea ce se numește în popor
‎personalitate multiplă.
‎V-a vorbit Aleida despre noi ‎la un moment dat?
‎Despre voi?
‎Da.
‎Suntem trei.
‎Mai e una pe nume Tamara.
‎Văd că domnul e mulțumit ‎de serviciile noastre.
‎Trebuie să-i dai taxa mea de ieșire.
‎Face 10.000.
‎Mulțumesc mult, domnule.
‎O seară plăcută!
‎Nu.
‎N-a spus nimic despre voi.
‎Nu știu de ce,
‎dar de ce crezi că v-a investigat?
‎Fiindcă…
‎avea poze cu mine și Tamara.
‎Și pentru că a reușit inclusiv
‎s-o contacteze pe ea.
‎Și i-a spus
‎că trebuie să ne explice
‎adevărul despre noi trei.
‎Înțelegeți asta?
‎Intră.
‎Ăsta va fi noul meu hogeac?
‎Noul tău ce?
‎Hogeac.
‎Cuibușor.
‎- Casă? ‎- Hogeacul tău?
‎Presupun că da.
‎Avem multe de făcut.
‎Ce faci aici?
‎N-ai familia ta?
‎Bună!
‎Ba da.
‎Dar ei nu vor intra în vizuina leului.
‎- Cum adică? ‎- Mi-am făcut temele și am informații.
‎Despre Eugenio Sáenz.
‎Se pare că cumnatul tău ‎e un personaj foarte interesant.
‎Cumnatul meu.
‎Știai că tatăl Aleidei ‎și tatăl lui Eugenio
‎au înființat spitalele Humanis Vita?
‎Nu.
‎Și tatăl lui Eugenio?
‎Au făcut Medicina împreună.
‎În 1985,
‎au înființat primul spital.
‎Au fost parteneri 20 de ani, până în 2005,
‎când a murit tatăl Aleidei.
‎E același an în care a murit tata.
‎E interesant că amândouă ‎ne-am pierdut tații în același timp.
‎Știi cum a murit?
‎Nu trebuie să știi asta.
‎Poftim.
‎Învoiala e simplă.
‎Te prezinți ca Aleida,
‎îmi urmezi instrucțiunile, evident,
‎semnezi ce trebuie și, după un timp,
‎semnăm divorțul de comun acord.
‎Cât timp?
‎- Contează? ‎- Timpul meu e foarte valoros.
‎Nu știu, cât ne trebuie să ne dăm seama
‎că avem divergențe ireconciliabile. Nu?
‎Nu asta-i interesant.
‎Dl Sáenz
‎pregătise un viitor măreț pentru fiul său,
‎lăsându-i președinția Humanis Vita.
‎Între timp,
‎îl numește asistent financiar,
‎iar pe soția lui, Aleida,
‎șefă la resurse umane.
‎Dar se pare că ea s-a descurcat singură.
‎Potrivit surselor mele, în 2016,
‎când a murit dl Sáenz,
‎pe cine numește el președinte? ‎Nu pe fiul său.
‎- Ci pe Aleida. ‎- Aleida.
‎Exact.
‎Nu știi câte sacrificii ‎a făcut Aleida pentru companie.
‎Un milion.
‎Poftim?
‎Un milion de dolari.
‎Jumătate pentru semnătură
‎și restul ca să-mi țin gura ‎și să nu fac valuri.
‎Un milion?
‎Dar niciun cent până nu ești ‎complet implicată. Nu m-am născut ieri.
‎Ascultă, fraiere… ‎Nu trebuie să faci pe generosul cu mine.
‎Mă doare în cot dacă vrei să pui labele ‎pe compania surorii tale.
‎Mă interesează doar banii mei.
‎Ciudat e că Aleida refuză numirea.
‎Și renunță la grup ‎pentru a-și înființa propria companie…
‎ATI.
‎Crezi că Eugenio a forțat-o să plece?
‎Imaginează-ți cum ar fi ca tatăl tău ‎să te ignore
‎și să o favorizeze pe soția ta.
‎Nu doar atât, ci ea își înființează ‎propria companie de succes.
‎La care, pe deasupra, te angajează.
‎Multe motive să fii supărat, nu?
‎Nu știu.
‎Nimic nu are sens.
‎Din păcate, nimic din ce s-a întâmplat ‎în ultimele luni
‎din viața Aleidei nu are sens.
‎Halucinațiile ei erau tot mai dese.
‎Până când a ajuns să aibă ‎o cădere nervoasă.
‎Într-o noapte, când era singură,
‎a început să halucineze că luase foc casa
‎și a fugit în stradă strigând.
‎A fost ultima picătură.
‎Și atunci a trebuit să luăm
‎decizia grea de a o interna la clinică.
‎Să „luați”?
‎Dvs. și Eugenio?
‎Îl cunoști pe Eugenio?
‎Da.
‎Ei bine, nu.
‎Nu. Adică, știu că este…
‎a fost soțul ei.
‎Mi se pare foarte suspect
‎că a scos-o din clinică ‎pentru a-i sărbători ziua.
‎Asta a spus el?
‎N-a fost așa?
‎Nu știu. Dacă așa spus el,
‎poate că așa a fost.
‎E logic că a fost internată.
‎E logic ‎și că Eugenio a vorbit cu psihiatra
‎ca s-o facă să pară nebună, să scape de ea
‎și să poată prelua liniștit ‎controlul companiei.
‎Crezi că e posibil ca psihiatra ‎să fi colaborat?
‎Poate că fantezia conspirației Aleidei ‎nu era departe de adevăr.
‎Dar ceva sigur n-a mers ‎conform planului lui Eugenio.
‎Ceva ce l-a făcut s-o scoată ‎de la clinica de psihiatrie.
‎Și nu se gândea că ea va fugi ‎și va face ravagii.
‎De aceea a trebuit să se asigure ‎că nu va supraviețui.
‎Are sens.
‎Nu.
‎Nu are sens.
‎Nu are sens, nimic nu are sens.
‎S-o ucidă și să-i ascundă moartea?
‎Și noi, celelalte?
‎Ce legătură avem eu și Tamara ‎cu toate astea?
‎Știe că existăm?
‎El l-a trimis pe tipul cu motocicleta ‎să ne urmărească?
‎Sigur că el.
‎Amândouă sunteți o amenințare ‎la adresa lui.
‎Dar e trist.
‎E sordid. Al naibii de nedrept!
‎Lucrurile astea se întâmplă ‎când sunt în joc milioane de dolari.
‎Nu vorbesc despre Aleida.
‎Vorbesc despre tot.
‎Am fost văduvite.
‎Ne-au răpit viețile.
‎Ne-au furat viața pe care n-am avut-o.
‎Și n-o vom avea niciodată.
‎Pentru că au ucis-o.
‎Și ce altceva?
‎Contractul cere să dormim împreună?
‎Adică, un milion de dolari
‎ar acoperi vizitele conjugale, nu?
‎Îmi arăți camera noastră sau nu?
‎Vei sta în camera de oaspeți.
‎În fine…
‎Ziceam și eu,
‎fiindcă trebuie să intru în personaj ‎și am învățat după metoda Stanislavski,
‎- …trebuie să creez o memorie emoțională. ‎- Da. Ar fi bine să te odihnești.
‎Avem multe de făcut în weekend ‎și foarte puțin timp.
‎Alex?
‎Poftim?
‎Nimic.
‎Cine e copilul?
‎Alex, fiul meu.
‎Vorbim despre el mâine.
‎Acum, odihnește-te.
‎Va fi bine.
‎Fă dragoste cu mine.
‎Și eu am avut acele viziuni.
‎Am vise.
‎Halucinații.
‎Văd momente.
‎Ce i se întâmpla Aleidei.
‎Am fost…
‎chiar și pe acoperiș în ziua aceea.
‎Și am văzut cum ați încercat ‎să-i salvați viața Aleidei.
‎Am simțit când a fost împușcată.
‎Dnă doctor, credeți…
‎în acest gen de conexiune care există ‎între gemenii sau tripleții identici?
‎Ca noi?
‎Mamă, unde ești?
‎Alex?
‎Alex.
‎Mami!
‎Tamara.
‎Tamara!
‎Trezirea!
‎Aștept jos.
‎Băga-mi-aș!
‎Bună dimineața!
‎Ia loc, te rog.
‎Bună!
‎Din motive evidente, ‎i-am dat liber menajerei.
‎Aleida mânca același lucru ‎la micul dejun în fiecare zi.
‎Nu-i de mirare că a luat-o razna.
‎Și ce vrei să fac?
‎Mai întâi, nu vorbi cu gura plină, te rog.
‎În al doilea rând, vocabularul tău.
‎Aleida nu înjura, evident.
‎Trebuie să…
‎vorbești,
‎să gândești, să mănânci
‎și chiar să te simți ca ea. ‎Trebuie să fii Aleida.
‎Poftă bună!
‎Tamara.
‎Tamara nu e aici.
‎N-a dormit aici.
‎- Știi unde o pot găsi? ‎- Nu.
‎Dacă o vezi, spune-i să mă sune.
‎E important.
‎Aoleu!
‎Avem piscină.
‎Da, uite…
‎Fii atentă.
‎Vreau să te familiarizezi ‎cu fețele și numele membrilor consiliului.
‎Da?
‎Laura Cano.
‎De ce nu-mi explici mai întâi ‎ce s-a întâmplat cu sora mea?
‎Vorbim mai târziu despre ea, ‎dar asta e foarte important.
‎Ascultă, frate. ‎Tu habar nu ai ce înseamnă actoria.
‎Trebuie să înțeleg personajul, ‎să știu de ce se trezește dimineața.
‎Trebuie să-i știu motivațiile.
‎Motivația ta e să nu ajungem ‎la închisoare.
‎Ce ți-am zis despre vocabularul tău? ‎Te rog.
‎În fine. Haide.
‎Bine, fie.
‎Eugenio.
‎Mulțumesc.
‎Am învățat după metoda Strasberg.
‎Nu era Stanislavski?
‎Același căcat, de fapt…
‎Adică mi-e egal.
‎Vreau să înțelegi ‎că sunt o actriță viscerală.
‎Trebuie să rezonez cu personajele mele, ‎să le înțeleg. Altfel, uit tot.
‎Și?
‎Bine, să vedem.
‎- Descri-o pe Aleida într-un cuvânt. ‎- Cum adică?
‎Ce-ți vine imediat în gând. ‎Descri-o într-un cuvânt. Când spun Aleida…
‎Nu știu, adică…
‎E greu. Suntem complici.
‎E partenera mea.
‎Iubirea vieții mele.
‎Scutește-mă!
‎Ce clișeu, sincer!
‎Bine, termină cu prostiile.
‎Un cuvânt.
‎Cum adică un cuvânt?
‎Da, un cuvânt. Spune repede.
‎- Era… Adică, este… nu știu. ‎- Ce? Aleida este…
‎- Repede. ‎- Un labirint.
‎Ce e?
‎Nu-mi găsesc sora.
‎Ajută-mă să dau de ea.
‎Avem o crimă dublă. ‎Îmi povestești pe drum.
‎AMBULANȚA ‎CRIMINALISTICĂ
‎Potrivit martorilor,
‎soția decedatului ‎l-a prins plecând de la hotel
‎cu amanta.
‎Și i-a împușcat ‎până s-a golit încărcătorul.
‎După tuburi, pare să fi fost un pistol.
‎Nu cred că au…
‎Tamara.
‎Geno, vino!
‎Hai să faci o baie ‎și să-ți limpezi mintea.
‎Cum mi-ai spus?
‎Geno. Nu așa ți se spune?
‎Ieși!
‎Bine, nu-i nevoie să te înfurii.
‎Du-te-n mă-ta!
‎Victima e o femeie de 30-35 de ani,
‎cu o rană de glonț ‎în gât și două în pericard.
‎Becca?
‎- Ce e? ‎- Nimic.
‎- Te simți bine? ‎- Bine.
‎Da.
‎Da, mi-e bine.
‎Ce vreți să spuneți?
‎Că sunt nebună?
‎Eu cred în genetică, Rebecca.
‎Sincer, m-aș îngrijora de asta
‎mai mult decât de orice.
‎Lasă-mă să te ajut.
‎Să vă ajut pe amândouă.
‎Pe tine și pe Tamara.
‎Dnă doctor…
‎Julia. Te rog să-mi spui Julia.
‎Julia.
‎Nu știu…
‎Nu cred că putem…
‎Banii nu sunt o problemă, ‎dacă asta te îngrijorează.
‎Am încercat în fel și chip
‎s-o salve pe Aleida de ea însăși.
‎Și n-am reușit.
‎Poate…
‎povestea voastră
‎poate fi diferită.
‎Lasă-mă să te ajut.
‎Lasă-mă să încerc.
‎Te rog.
‎I-o datorez Aleidei.
‎- Hai afară. ‎- Îl vreau pe tati.
‎- Uite-l pe tati. ‎- De aceea, vino.
‎Zi: „Tati, hai în piscină.”
‎- Stai. ‎- Geno, hai în apă cu noi.
‎E foarte bună.
‎- Vino. ‎- Să intru, Alex?
‎Să intru sau nu, Alex?
‎Ce s-a întâmplat?
‎Să vedem.
‎Bună!
‎Mamă!
‎Să ne învârtim, campionule!
‎Mai vreau!
‎Alex.
‎- Haide. ‎- Hai.
‎Am zis hai.
‎Nu.
‎Nu, că amețesc. Nu!
‎Mai învârte-o.
‎Nu, stai.
‎Intră.
‎Aleida!
‎A venit Miguel.
‎- Miguel. ‎- Mă bucur să vă cunosc, doamnă.
‎Sunt încântată, Miguel.
‎Mă bucur că ești aici.
‎De fapt, intenționez ‎să revin la un look pe care l-am mai avut.
‎Și… îți arăt niște poze.
‎- Mergem în camera mea? ‎- Da, vă urmez.
‎Baftă!
‎Ascultă.
‎Mai bine stai aici. Mă duc eu să întreb.
‎Bine?
‎- Unde naiba ai fost? ‎- Ce faci? Dă-i drumul!
‎O confundați. Nu e cine credeți voi.
‎Ce naiba se întâmplă aici?
‎Sunt comandantul Humberto Solana. ‎Partenera mea, Rebecca Fuentes.
‎Căutăm o dansatoare. ‎Cred că se numește Tamara.
‎Ce naiba a mai făcut fata aia?
‎- Miguel, mulțumesc pentru tot. ‎- Eu mulțumesc.
‎Noapte bună!
‎Deci nu am probleme?
‎Asta depinde de tine, prietene.
‎Deci Tamara e sora ta?
‎Sunteți identice, ‎dar ea n-a zis niciodată că are o soră.
‎Nu știa.
‎Ne ajuți s-o găsim sau nu?
‎Chiar o cheamă Tamara?
‎Tamara Sánchez.
‎Sau cel puțin așa a spus.
‎Nu le poți crede pe târfele alea. ‎Toate mint.
‎Fii respectuos. E sora mea.
‎Îmi pare rău.
‎Nu pot da informații despre fetele mele.
‎- Nu? ‎- Nu.
‎Pare că cei de la Narcotice ‎ar avea ce face aici.
‎Sun chiar acum.
‎Câinii antidrog vor rezolva totul ‎în zece minute.
‎Bine, fie.
‎Bună seara!
‎Vă mulțumesc pentru prezența
‎la ceremonia de lansare ‎a Fundației Humanis Vita.
‎Vă mulțumesc pentru prezența ‎la ceremonia de lansare
‎a Fundației Humanis Vita.
‎Din nou. Și aruncă guma din gură, te rog.
‎Vă mulțumesc pentru prezența
‎la ceremonia de lansare ‎a Fundației Humanis Vita.
‎Bine.
‎Așa mai merge.
‎Scopul acestei fundații are legătură ‎cu istoria mea personală.
‎Sunt un exemplu viu ‎a ceea ce un băiețel sau o fată
‎născută în condiții precare ‎poate obține când are ocazia
‎să crească într-un mediu iubitor ‎și plin de compasiune.
‎De aceea, vreau să dedic ‎această seară părinților mei.
‎Lui Federico, care nu mai e printre noi,
‎și lui Pilar, mama mea.
‎Știa că era adoptată.
‎Nu-ți dai seama?
‎Fundația Humanis Vita e încununarea…
‎Dacă a fost o adopție legală, ‎trebuie să existe un registru.
‎Și trebuie să conțină ‎numele mamei biologice.
‎E Marifer.
‎Nu mă sună în timpul programului ‎decât pentru urgențe.
‎Răspunde.
‎Marifer, nu pot vorbi acum.
‎Humberto, trebuie să vii. Sângerez.
‎Ai sunat-o pe doctorița Vázquez?
‎Cu grijă.
‎Dle doctor, e în luna a șaptea.
‎Sângerează mult.
‎O să fie bine.
‎Ce faci?
‎Nimic…
‎Voiam un pahar cu apă.
‎Aleida.
‎Dragostea mea.
‎Da, totul e bine. Acum e sub control.
‎Marifer și copilul sunt bine,
‎dar ginecologul ‎i-a prescris odihnă totală.
‎Scuze că n-am sunat mai repede.
‎Ai vești despre sora ta?
‎Nu.
‎Dar mă duc la Eugenio, la birou.
‎Nu.
‎Nu e o idee bună. ‎Dacă te duci, te va recunoaște.
‎Știu cum să trec neobservată.
‎Va trebui să mă ajuți.
‎Pe aici ajung la managerul de achiziții?
‎Puteți intra pe aici.
‎Perfect. Faceți stânga, mergeți drept ‎și dați de lifturi.
‎- Mulțumesc. ‎- Cu plăcere.
‎Gata?
‎Să mergem.
‎- Bună ziua, dnă Aleida! ‎- Bună ziua!
‎Bună!
‎Dnă Aleida, e o plăcere.
‎- Bun venit! ‎- Mulțumesc mult.
‎Genaro.
‎Treceți.
‎Aleida.
‎Slavă Domnului!
‎Ce faci?
‎El e Rogelio Castro.
‎Trebuie să ai mare grijă cu el.
‎E duplicitar.
‎Rogelio.
‎- Bine, foarte bine. ‎- Când te-ai întors?
‎Ieri.
‎Ticălosule! De ce nu mi-ai zis?
‎Fiindcă a venit obosită, îți dai seama.
‎Cred că Eugenio ți-a spus ‎ce fac băieții de la Global.
‎Da, desigur.
‎Și?
‎Care e strategia?
‎Rogelio, ești nou aici?
‎Mă cunoști mai bine de atât.
‎Uite.
‎Soția ta e un geniu.
‎Da.
‎- Să mergem în sala de conferințe. ‎- Da.
‎Să urcăm.
‎Cum a fost mâncarea?
‎- Delicioasă. ‎- Eu m-am îmbolnăvit grav acolo.
‎- Serios? ‎- A fost oribil.
‎- Bună! ‎- Salutări!
‎Aleida, ce surpriză!
‎Vrei să știi adevărul?
‎Am crezut că te-a îngropat în curte.
‎Ești haios, Claudio.
‎Mortal!
‎ÎNTÂMPLĂRILE ȘI PERSOANELE ‎DIN ACEST FILM SUNT IMAGINARE.
‎Subtitrarea: Mircea Pricăjan