‫- סיפור זה נוצר בהשראת אירועים‬ ‫שהתרחשו במציאות -‬
‫אלוהים,‬
‫בודהה,‬
‫אללה.‬
‫הכוח העליון, לא משנה איך בוחרים לקרוא לו.‬
‫מדוע יש חסרי מזל שבוחרים למרוד‬
‫ברעיון של בורא‬ ‫שאמור להיות מלא בטוב ובאהבה?‬
‫מתוך זעמם, הם דורשים תשובות לשאלות‬ ‫שאולי אין להן תשובה.‬
‫והם פורצים בזעם כמו סופת הוריקן.‬
‫הספקות שלהם מכלים אותם.‬
‫כמו אש שאוחזת בתודעה שלהם‬
‫ובגופם,‬
‫ומשגעת אותם.‬
‫וכמו פרומתאוס…‬
‫אם הם ינסו לגנוב אש מהאלים,‬
‫עונשם יהיה ייסורים נצחיים‬
‫שבהם ירגישו אלפי נשרים‬
‫שטורפים את קרביהם.‬
‫- טריפטיכון -‬
‫הם הובילו את רבקה ואותי‬
‫במסדרונות סודיים של מרתף בית החולים.‬
‫יילדנו את התינוקות בחדר ניתוח חשאי.‬
‫האימא הייתה‬
‫כמעט ילדה.‬
‫למרות שזו הייתה לידה של שלישייה,‬
‫רק רופא אחד היה נוכח.‬
‫הבוס של רבקה,‬
‫ד"ר סאנז.‬
‫אחרי הלידה נאלצנו להישאר‬
‫כמעט שבוע במרתף.‬
‫הורו לנו לטפל באימא ובתינוקות‬
‫עד שניתן יהיה להעביר אותן למקום אחר.‬
‫להעביר לאן?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫נאסר עלינו לשאול שאלות.‬
‫וד"ר סאנז‬
‫לא דיבר איתנו בכלל.‬
‫עד שיום אחד‬
‫שמעתי אותו משוחח עם השומרים‬ ‫ששמר על רבקה ועליי.‬
‫מחר בבוקר ב-7:00 בשדה התעופה טולוקה.‬
‫מטוס פרטי יחכה לכם שם.‬
‫הטייס כבר קיבל הוראה לקחת את התינוקות‬
‫למקום שבו הניסוי יימשך.‬
‫כן, אדוני. מה לגבי האחיות?‬
‫אתם יודעים מה לעשות!‬
‫איתם ועם הבחורה.‬
‫באותו לילה תכננו את הבריחה.‬
‫כשהשומרים ישנו,‬
‫הצלחתי להתגנב למשרד שבו היה טלפון.‬
‫התקשרתי לבן דוד שלי, שהיה נהג מונית,‬
‫כדי לבקש שיבוא לאסוף אותנו.‬
‫רבקה!‬
‫רבקה נותרה מאחור.‬
‫גם היא נשאה את אחת הבנות.‬
‫רוצי! קדימה!‬
‫היא לא הספיקה להגיע למונית.‬
‫ואחד השומרים…‬
‫מה קורה? סע, ראול! תזדרז!‬
‫התחבאנו כמה חודשים.‬
‫ואז,‬
‫נזכרתי בגונזלו ובדולורס.‬
‫ההורים שלך.‬
‫כי התוכנית הייתה למסור להם את שתי הבנות.‬
‫אבל פאקיטה התעקשה לשמור אחת מכן.‬
‫היא הייתה פרנסיסקה סנצ'ז?‬
‫כן, אבל אלה לא היו שמות המשפחה שלה.‬
‫עזרתי לה להשיג תעודות לידה מזויפות‬
‫בשבילה ובשביל התינוקת.‬
‫ומסרתי אותך לדולורס.‬
‫הזכרת ניסוי,‬
‫איזה סוג של ניסוי זה היה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אבל הכוונות שלהם היו רעות.‬
‫איך אליידה הגיעה בסוף‬
‫למשפחה של פדריקו טרוחאנו?‬
‫אליידה אומצה דרך סוכנות בניו יורק.‬
‫בניו יורק?‬ ‫-כן.‬
‫לאליידה הייתה תעודת אימוץ.‬ ‫ראיתי אותה בבית של אאוחניו.‬
‫דיברת עם אאוחניו?‬
‫הוא חטף אותי.‬
‫ביליתי את הלילה בבית שלו עם תמרה.‬
‫אבל הוא הבטיח שלא יפגע בנו,‬
‫ואפילו הבטיח לעזור לנו‬ ‫למצוא מידע נוסף על אליידה.‬
‫את בוטחת בו?‬
‫לא.‬
‫למרות שתמרה בוטחת בו.‬
‫ומה היא אומרת על כל זה?‬
‫היא לא לוקחת שום דבר ברצינות.‬
‫היא אפילו הזכירה איזו שטות על שיבוטים.‬
‫את חושבת שזה מופרך?‬
‫נו, באמת.‬
‫שיבוטים?‬
‫זה קורה רק בסרטי מדע בדיוני.‬
‫ובכן, מדע בדיוני‬
‫מבוסס לעתים קרובות על המציאות.‬
‫יש רצף נראה לעין של מדע‬
‫שהוא רק הקצה‬
‫של קרחון ענק.‬
‫החלק הנראה לעין הוא זה שמוגדר‬
‫על ידי ועדות הביואתיקה.‬
‫אבל מה לגבי מה שנמצא מתחת,‬ ‫מה שאנו לא יכולים לראות?‬
‫שיבוט, הנדסה גנטית,‬
‫ועוד ניסויים שגם הם‬ ‫מעוררי מחלוקת מבחינה אתית.‬
‫טכנית, הם אפשריים.‬
‫אם כבשים וכלבים שובטו,‬
‫איך נוכל לקבוע בוודאות‬ ‫שאין שיבוטים של בני אדם?‬
‫מה עוד היא סיפרה לך?‬ ‫-כלום.‬
‫את בטוחה?‬ ‫-אני בטוחה, היא לא אמרה כלום.‬
‫היא התחילה להתבכיין‬
‫ואמרה שהיא מתגעגעת לבת שלה. זה הכול.‬
‫לא הייתה לי הזדמנות להיפרד ממנה.‬
‫אפילו לא התאפשר לי לראות אותה.‬
‫אאוחניו טיפל בשרפת הגופה.‬
‫ואחותך?‬
‫מה לגבי אחותי?‬
‫שמעת ממנה?‬
‫אתה עוקב אחריה, לא?‬
‫החבר שלך עם האופנוע לא סיפר לך כלום?‬
‫גם אני מתגעגע אליך.‬
‫ואני אוהב אתכם, והכול בסדר, מתוק.‬
‫הכול בסדר.‬
‫לפעמים קורה שאנחנו המבוגרים‬
‫מתווכחים ולא מסכימים.‬
‫אבל אימא שלך ואני‬ ‫תמיד פותרים את הבעיות שלנו.‬
‫הכול יהיה בסדר, בטיטו.‬
‫הכול בסדר, מתוק.‬
‫כן, אני אוהב אותך, לך לישון עכשיו.‬
‫אני אאסוף אותך מחר‬ ‫כדי לקחת אותך לבית הספר, בסדר?‬
‫טוב, תדאג לאחיך ולאימא שלך.‬
‫אני אוהב אותך, מתוק.‬
‫איפה היית?‬
‫דאגתי.‬
‫אתה יכול לחבק אותי?‬
‫בקה.‬
‫בקה!‬
‫היי!‬
‫תירגעי.‬
‫היי, תירגעי.‬
‫זה הומברטו.‬
‫אני רוצה משקה.‬
‫רק אחד.‬
‫בסיפור הזה עדיין יש דברים שאי אפשר להסביר.‬
‫אילו דברים?‬
‫מה זאת אומרת אילו דברים?‬
‫האימוץ של אליידה.‬
‫השרפות.‬
‫החלומות המוזרים, צירופי המקרים.‬
‫אילו צירופי מקרים?‬
‫איבדנו את אחד ההורים שלנו‬ ‫בהבדל של שבועות זו מזו.‬
‫זה לא נראה לך מוזר?‬ ‫תסביר לי איך זה הגיוני.‬
‫תצטרכי לדבר על זה עם הרופאה.‬
‫יש שם משהו.‬
‫חשבתי על המקום הזה כל הלילה.‬
‫על המרתף הקריפי ההוא? זה שבבית החולים?‬
‫היכן שרופאים מסתוריים‬
‫מייצרים שיבוטים אנושיים?‬
‫אני יודעת מה אתה חושב.‬
‫אבל ד"ר באטיז חושבת שזה לא בלתי אפשרי.‬
‫טוב, בואי נראה.‬
‫את חושבת שנוכל למצוא רמזים‬ ‫למשהו שקרה לפני מעל 30 שנה?‬
‫יש רק דרך אחת לגלות.‬
‫אני לא מבקשת רשות.‬
‫בסדר.‬
‫אבל אני בא איתך, אני לא מבקש רשות.‬
‫לבית החולים?‬
‫כן, אבל אני צריך רק כמה שעות‬
‫לקחת את הילדים שלי לבית הספר.‬
‫לכי לפגישה ואז נדבר.‬
‫ונחליט איך לעשות את זה.‬
‫בסדר?‬
‫היא מגיבה לטיפול.‬
‫ד"ר קליין תוהה‬ ‫למה אנחנו צריכים להשאיר אותה בתרדמת.‬
‫אנחנו צריכים לנקוט בזהירות מרבית.‬
‫אלך לראות אותה אחר כך,‬ ‫ואדבר עם קליין באותה הזדמנות.‬
‫- אס-1 מתקשר -‬
‫אני צריכה לענות לשיחה הזו.‬
‫אני מקווה שזה חשוב.‬
‫הסתתרת היטב.‬
‫תמרה.‬
‫מה קרה?‬ ‫-אנחנו חייבות להיפגש.‬
‫תראי, אימא.‬
‫זאת היא.‬
‫שמה ביאטריס פונסקה.‬
‫את מזהה אותה?‬
‫אני לא…‬
‫אולי.‬
‫עברנו מעובדת סוציאלית אחת לאחרת, יקירתי.‬
‫תסתכלי עליה טוב. תתרכזי.‬
‫היא הייתה צעירה בהרבה,‬
‫כולנו היינו.‬
‫כן, נדמה לי שזאת היא, מותק.‬
‫טוב, תראי.‬
‫זאת היא, אימא.‬
‫את מוכנה?‬
‫- משפחת פואנטס -‬
‫מה קורה?‬
‫נעמוד כאן סתם ונבהה זה בזה, או…‬
‫אימא, זו…‬
‫תמרה סנצ'ז.‬
‫אחותי.‬
‫נעים מאוד, תמרה.‬
‫אני דולורס.‬
‫בואי הנה, יקירתי.‬
‫את יכולה לקרוא לי לולה.‬
‫לולה.‬ ‫-תיכנסי, בבקשה.‬
‫מגניב.‬
‫ברוכה הבאה.‬
‫פילאר מנסרה טרוחאנו.‬
‫אבל נדמה לי שכבר הכרת את שמי.‬
‫את השלישית.‬
‫רבקה?‬
‫כן.‬
‫תיכנסי.‬
‫זה בבית הספר?‬ ‫-כן.‬
‫באיזו שנה?‬
‫השתגעת?‬
‫למה הבאת אותה?‬
‫מה אם היא תספר לאאוחניו?‬
‫נו, בחייך!‬
‫בקה, אני מתחילה להאמין‬
‫שאת פועלת על שני הילוכים,‬
‫פריקית וסופר פריקית.‬
‫איפה הסוכר?‬
‫שם.‬
‫אחותי,‬
‫הזקנה הזאת לא יודעת כלום על כל החרא הזה.‬
‫למה את לא מוכנה להקשיב לה?‬
‫אם את לא מאמינה לה,‬
‫נוכל להיפטר ממנה.‬
‫תמרה, איך את אומרת דבר כזה?‬
‫רואה?‬
‫סופר פריקית.‬
‫לא.‬
‫אני לא מאמינה לסיפור של מהפך רוחני.‬
‫אאוחניו בטח עשה משהו‬
‫כדי לשכנע אותה לוותר על השליטה בחברה.‬
‫אולי הוא מסמם אותה?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אבל האליידה שראינו בישיבה…‬
‫היא בהחלט לא האליידה שאנו מכירים.‬
‫רוחליו, אתה קרוב אליהם‬
‫יותר מכל אחד מאיתנו.‬
‫אנחנו חייבים לגלות מה קורה.‬
‫תסמכי עליי, אני על זה.‬
‫השארתי כל מה שצריך על השולחן,‬
‫השאר באחריותך.‬
‫תשתמש בדמיון שלך.‬
‫אני לא יכולה לעשות את הכול.‬
‫המטופלת שלי מחכה.‬
‫אז, אימא של תמרה‬
‫היא האימא הביולוגית של כולן?‬
‫עכשיו אני מבינה למה את שתיינית.‬
‫מה?‬
‫אם אליידה נולדה במקסיקו,‬
‫למה אימצת אותה בארה"ב?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫ברנרדו טיפל בכל הסידורים.‬
‫הוא אמר לנו שהיא בתו של מהגר מקסיקני שמת.‬
‫זה היה מחקר אקדמי,‬
‫שבמסגרתו בחרו במאות ילדים.‬
‫לכן הם בדקו אותך מדי חודש, בקה.‬
‫גם אליידה עברה בדיקות מדי חודש.‬
‫אמרו שזו דרישה‬
‫של סוכנות האימוץ.‬
‫לאליידה היה חבר שהיה פסיכולוג?‬
‫כן, הרמן.‬
‫איך את יודעת?‬
‫הוא היה המורה של ברנרדו ופדריקו.‬
‫הוא היה מגרמניה או משהו, אני לא זוכרת.‬
‫פדריקו היה במצב בריאותי מצוין.‬
‫באותו היום,‬
‫הוא הלך לשחק גולף עם ברנרדו.‬
‫ושם,‬
‫הוא קיבל התקף לב.‬
‫כשהאמבולנס הגיע,‬
‫הוא כבר היה מת.‬
‫עם ברנרדו?‬
‫הם היו לבדם?‬
‫בקה, תראי את זה.‬
‫זה על שלישיית אחים שהופרדו‬
‫והתאחדו שוב בשנות השמונים.‬
‫תודה, אימא.‬
‫פילאר, אני צריכה להגיע‬ ‫למרתף בית החולים הומאניס ויטה.‬
‫תוכלי לעזור לנו לקבל גישה?‬
‫יקירתי, את מדברת עם המחזיקה ברוב המניות‬
‫ויושבת הראש של קרן הומאניס ויטה.‬
‫- בית החולים הומאניס ויטה -‬
‫פשוט תחייכי, אל תגידי מילה.‬
‫ולמען השם,‬
‫תפסיקי לגרד את הראש.‬
‫סליחה.‬
‫בוקר טוב.‬
‫גברת אליידה האדריכלית ואני יורדות למרתף‬
‫כדי לבחון את בניית הארכיון של הקרן.‬
‫שאודיע למר טאמאיו שאת כאן?‬ ‫-לא.‬
‫אני אעבור במשרד שלו כשנסיים, תודה.‬
‫בבקשה.‬
‫תודה.‬
‫זה יאפשר לכם להמשיך להשתמש במעלית,‬
‫ולפתוח את כל הדלתות במרתף.‬
‫אני אעלה, כדי שטאמאיו לא יחשוד.‬
‫צאו.‬
‫תודה.‬
‫איפה חדר הניתוח החשאי?‬
‫רכב הקבורה בחוץ. נבצע את ההחלפה שם, בסדר?‬
‫היי.‬
‫את בסדר? מה קרה?‬
‫ראית את הגופה של אליידה?‬
‫למה את שואלת אותי את זה? דיברנו על זה.‬
‫תענה לי.‬
‫אתה בטוח שאליידה מתה?‬
‫ראיתי מספיק גופות בחיי,‬
‫כך שאני בטוח במה שאני אומר.‬
‫מה העניין? את בסדר?‬
‫שנמשיך?‬
‫לא.‬ ‫-מה?‬
‫לא.‬
‫לא, כלום, בוא נמשיך.‬
‫קדימה.‬
‫- קופה קטנה פי-4 -‬
‫שום דבר חוץ ממסמכים‬ ‫שאפילו תאריך אין עליהם.‬
‫אוי.‬
‫בקה.‬
‫- ב"ס -‬
‫ב"ס?‬
‫ברנרדו סאנז.‬
‫אלפא, בטא וגמא?‬
‫כך קראו לנו?‬
‫אלה רצפי דנ"א.‬
‫- רצף בטא -‬
‫מה זה?‬
‫בקה, תראי את זה.‬
‫מי זה?‬
‫אני מניחה שהיא המקור.‬
‫אלפא, בטא וגמא הם ההעתקים שלה.‬
‫אני מופתעת שאת עדיין מתבדחת‬
‫אחרי מה שגילית.‬
‫כל העניין מגוחך.‬
‫אחיותיי ואני שיבוטים של בחורה נאצית.‬
‫תמרה בטח תתלהב מזה.‬
‫את בטוחה שאת לא רוצה?‬ ‫-לא.‬
‫זה יעשה לך טוב.‬ ‫-לא, תודה.‬
‫מה קורה?‬ ‫-אאוחניו, סליחה.‬
‫אתה מכיר את אשתי.‬
‫אם משהו מטריד אותה, אין לה מעצורים.‬
‫לא הוגן להסתיר ממני את החברה שלי.‬ ‫אני צריכה לראות אותה.‬
‫הבאתי את הסושי שהיא אוהבת.‬
‫אני יודע, סינתיה, אבל היא חולה.‬
‫היא במיטה עם כאב ראש.‬ ‫חבל שלא התקשרת אליי מראש.‬
‫תמיד אותו תירוץ של כאב ראש.‬ ‫-לא.‬
‫תחכה עם חנו, אני אפתיע את החברה שלי.‬
‫ג'וליה, תראי.‬
‫אני רוצה…‬
‫להראות לך גם את התמונה הזאת. תסתכלי.‬
‫פילאר סיפרה‬
‫שהרופא היה המורה‬ ‫של ברנרדו סאנז ושל פדריקו טרוחאנו.‬
‫מסתבר שהוא גרמני.‬
‫הפרצוף שלו מוכר לך?‬
‫אני יודעת מי הוא.‬
‫הכרת אותו?‬
‫לא באופן אישי, אבל…‬
‫אני מכירה את הרקע שלו.‬
‫הוא לא היה גרמני, אלא אוסטרי.‬
‫מרקוס הרצוג.‬
‫המקרה שלו היה מפורסם מאוד,‬
‫כי השירות החשאי של ישראל ערך מצוד‬
‫לאיתור פושעי מלחמה נאצים‬
‫שהסתתרו באמריקה הלטינית.‬
‫לא, זה יותר מדי.‬
‫יודעת מה? אני זקוקה לזה.‬
‫חברה שלי!‬
‫חברה.‬
‫מה שלומך?‬
‫נהדר, ממש נהדר.‬
‫התגעגעתי אלייך כל כך.‬ ‫-כן.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-בסדר.‬
‫נהדר.‬ ‫-הבאתי ארוחת ערב.‬
‫יאמי.‬ ‫-תרדי למטה?‬
‫בעוד שנייה.‬ ‫-באמת?‬
‫תודה.‬
‫נתראה למטה.‬ ‫-כן.‬
‫טוב, לחיים?‬
‫סוף כל סוף, לחיים.‬ ‫-לחיים.‬
‫לחיים.‬
‫אאוחניו סיפרת לי שחיפשת בטאיפיי‬
‫משקיעים פוטנציאליים, נכון?‬
‫לא, רוחליו, הדבר האחרון‬ ‫שמתחשק לה זה לדבר על העבודה.‬
‫כן, רוחה, אל תשעמם אותנו.‬
‫בסדר.‬ ‫-תראי לנו תמונות מהטיול.‬
‫בטח.‬ ‫-תמונות?‬
‫כן, בטח צילמת אלפי תמונות.‬
‫מיליונים.‬
‫חנו המסכן ראה אותן כל כך הרבה פעמים,‬ ‫שאם אראה לו שוב, הוא יהרוג אותי.‬
‫כן, נכון.‬ ‫-אוי.‬
‫רק אחת.‬
‫די, מותק.‬
‫סינתיה, תפסיקי.‬
‫מספיק.‬ ‫-בסדר.‬
‫אוי, לא.‬
‫מלון אימפריאל, כמובן.‬
‫מלון נהדר, נכון?‬
‫הוא יפהפה, אני מתה עליו.‬
‫אתם יודעים מה אני הכי אוהבת בטוקיו?‬
‫את רובע שיבויה.‬
‫נכון, והקניונים,‬
‫הברים, החנויות, אני מתה עליהם.‬
‫זו עיר מדהימה.‬
‫אליידה,‬
‫היית בשיבויה 109?‬
‫אליידה?‬
‫שאלתי אם היית בשיבויה 109.‬
‫אליידה?‬
‫אליידה, את בסדר?‬
‫חברה, הלו.‬
‫מה קרה?‬
‫אליידה?‬
‫אני לא יודע מה קרה.‬
‫היא מזמן לא שתתה.‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אחי,‬
‫סליחה שאני מתעקש,‬ ‫אבל אני יכול לתת לך את המספר‬
‫של המרפאה שסינתיה טופלה בה.‬
‫רוחליו, סיפרת לו?‬
‫מותק, אני…‬
‫בואי נלך. אני חושב ש…‬
‫כן. אני לא אספר לאף אחד, אל תדאגי.‬
‫כן.‬ ‫-בבקשה.‬
‫היי, אל תלכו, טמבלים. חכו.‬ ‫-כדאי…‬
‫עוד לא שרנו קריוקי.‬
‫אליידה, אני חושב שזה מספיק.‬
‫לא, מותק.‬
‫לא. את יודעת מה? שתית יותר מדי, מותק.‬
‫אני מניח שהגיע הזמן ללכת למיטה.‬
‫נכון? קדימה.‬ ‫-כן.‬
‫בא לי להזדיין.‬
‫רוצים להצטרף?‬
‫תודה.‬
‫- מועדון גברים אולימפיה -‬
‫תמרה!‬
‫לעזאזל! תקשיבי לי!‬
‫תמרה.‬
‫תעזבי אותי!‬ ‫-תמרה.‬
‫תמרה, זה רציני.‬
‫תקשיבי לי.‬
‫את צדקת.‬
‫אנחנו השיבוטים של איזו נאצית.‬
‫מה את עושה, כלבה?‬
‫די.‬
‫הגיע הזמן…‬ ‫-חברה.‬
‫את לא מרגישה טוב. נדבר מחר, בסדר?‬
‫לא, אל תלכי.‬
‫סינתיה, לא.‬
‫אני אוהבת אותך. באמת, אני ממש אוהבת אותך.‬
‫אחותי, אל תלכי.‬
‫גם אני אוהבת אותך, אבל אנחנו חייבים ללכת.‬
‫את צריכה לנוח.‬
‫בואי.‬
‫סינתיה, בואי.‬ ‫-מה נסגר איתך?‬
‫מה נסגר איתך?‬
‫מה קורה לך?‬
‫כדאי שנלך.‬
‫בואי.‬ ‫-אני לא יודעת מה קורה לי.‬
‫סליחה, אל…‬
‫רבקה.‬ ‫-אני יודעת הכול, אידיוט.‬
‫אני יודעת על הניסוי.‬
‫אני יודעת למה הרגת את אחותי.‬
‫מה?‬
‫ביאטריס פונסקה סיפרה לי.‬
‫חתיכת נאצי מזוין.‬
‫בן זונה.‬
‫לעזאזל!‬
‫אימא?‬
‫בקה.‬
‫היי.‬
‫תתעוררי.‬
‫את שומעת אותי?‬
‫מה לעזאזל עשית אתמול בלילה?‬
‫אני לא יודעת.‬ ‫-את לא יודעת?‬
‫קדימה, בואי נלך.‬
‫קדימה.‬
‫לאן הלכת?‬ ‫-ביי.‬
‫מה?‬ ‫-לאן הלכת?‬
‫אני לא יודעת, הומברטו. לא.‬
‫היי, סול.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫אאוחניו כאן?‬
‫מר סאנז התקשר להודיע שהוא לא יגיע היום.‬
‫תגידי לי, מה חשבת?‬
‫מה?‬
‫מה קרה אתמול בלילה‬
‫בבית של הרופאה שגרם לך לשתות ככה?‬
‫הרגשתי נורא, הומברטו.‬
‫הראיתי לה את מה שמצאנו בבית החולים.‬
‫היא הציעה לי יין כדי שאירגע.‬
‫היא נתנה לך יין?‬
‫לא אמרת לה שאת אלכוהוליסטית?‬
‫ברור שלא.‬
‫תיכנסי.‬
‫ביאטריס, את בסדר?‬
‫מה קרה, ביאטריס?‬
‫את חושבת שתוכלי לבוא אליי הביתה?‬
‫כן.‬
‫אני חושבת שכן.‬
‫תני לי את הכתובת.‬
‫אשלח לך את המיקום.‬
‫תראה, אני חושבת שזה כאן.‬
‫שש עשרה… כן, 14.‬
‫ביאטריס? זאת בקה!‬
‫זה פתוח.‬
‫ביאטריס!‬
‫חכי רגע.‬
‫הומברטו.‬
‫המשימה הושלמה.‬
‫- ביצירה זו אין כוונה‬ ‫לתאר אירועים או בני אדם אמיתיים -‬
‫תרגום כתוביות: לאה שרמן-קיש‬