‎ACEASTĂ POVESTE ESTE BAZATĂ PE FAPTE REALE
‎Dumnezeu,
‎Yahweh,
‎Allah.
‎Puterea Superioară, cum vrei s-o numești.
‎De ce se revoltă unii nefericiți
‎împotriva ideii unui creator, ‎care se presupune că e doar iubire?
‎Plini de furie, cer răspunsuri ‎la întrebări pe care poate nu le au.
‎Și furia lor face ravagii ‎ca un uragan dezlănțuit.
‎Îndoielile îi mistuie,
‎ca un foc care le învăluie mintea
‎și corpul,
‎înnebunindu-i.
‎Și ca Prometeu…
‎dacă încearcă să fure focul de la zei,
‎pedeapsa lor va fi chinul veșnic
‎de-a simți o mie de vulturi
‎cum le devorează măruntaiele.
‎TREI VIEȚI
‎Ne-au dus pe mine și Rebecca ‎pe coridoare secrete în beciul spitalului.
‎Am asistat la naștere ‎într-o sală de operații clandestină.
‎Mama era…
‎aproape un copil.
‎Deși era nașterea unor tripleți,
‎a fost prezent un singur doctor.
‎Șeful Rebeccăi,
‎doctorul Sáenz.
‎După naștere, a trebuit să stăm
‎aproape o săptămână închise în subsol.
‎Am fost instruite să avem grijă ‎de mamă și de copii
‎până când aveau să poată călători.
‎Unde să călătorească?
‎Nu știu.
‎Nu aveam voie să punem întrebări.
‎Iar dr. Sáenz
‎nu ne-a spus nicio vorbă.
‎Până într-o zi,
‎când l-am auzit vorbind cu paznicii ‎care aveau grijă de mine și Rebecca.
‎Mâine-dimineață, la șapte fix, ‎la aeroportul din Toluca.
‎Acolo vă va aștepta un avion privat.
‎Pilotul a fost instruit deja să ia copiii
‎și să-i ducă la locul ‎unde va continua experimentul.
‎Da, dle. Și asistentele?
‎Știți ce să faceți!
‎Cu ele și cu fata.
‎În noaptea aia am plănuit evadarea.
‎Când paznicii dormeau,
‎m-am furișat într-un birou ‎unde era un telefon.
‎Mi-am sunat un verișor taximetrist
‎să vină să ne ia.
‎Rebecca!
‎Rebecca a rămas în urmă.
‎Și ea avea una dintre fete în brațe.
‎Fugi! Mișcă!
‎N-a ajuns la taxi.
‎Și unul dintre paznici…
‎Ce se întâmplă? Mișcă, Raúl! Repede!
‎Ne-am ascuns câteva luni.
‎Apoi…
‎mi-am amintit de Gonzalo și Dolores.
‎Părinții tăi.
‎Fiindcă planul ‎era să le dăm lor două fete.
‎Dar Paquita a insistat să țină una.
‎Era Francisca Sánchez?
‎Da, dar nu acela era numele ei de familie.
‎Am ajutat-o să obțină certificate ‎de naștere false pentru ea și bebeluș.
‎Și pe tine te-am dat lui Dolores.
‎Ai pomenit de un experiment.
‎Ce fel de experiment era?
‎Nu știu.
‎Dar nu era nimic bun.
‎Și Aleida cum de a ajuns
‎în familia lui Federico Trujano?
‎Aleida a fost adoptată ‎printr-o agenție din New York.
‎- New York? ‎- Da.
‎Aleida are certificatul ei de adopție. ‎L-am văzut acasă la Eugenio.
‎Ai vorbit cu Eugenio?
‎El m-a răpit.
‎Am rămas peste noapte la el cu Tamara.
‎Dar a promis că nu ne face rău
‎și chiar că ne ajută ‎să aflăm mai multe despre Aleida.
‎Și l-ai crezut?
‎Nu. Dar Tamara are încredere în el.
‎Și ea ce spune despre toate astea?
‎Nu ia nimic în serios.
‎A glumit că am fi clone.
‎Ți se pare exagerat?
‎Hai, te rog.
‎Clone?
‎Asta se întâmplă doar în filmele SF.
‎Ei bine, science-fictionul
‎se bazează adesea pe realitate.
‎Există un spectru vizibil al științei ‎care e doar vârful
‎unui aisberg uriaș.
‎Această parte vizibilă e cea delimitată ‎de comitetele de bioetică.
‎Dar ce se întâmplă cu ce e dedesubt, ‎ce nu vedem?
‎Clonarea, modificarea genetică
‎și alte experimente la fel de îndoielnice ‎din punct de vedere etic.
‎Teoretic, sunt posibil.
‎Dacă s-au clonat oi și câini,
‎cine poate spune sigur ‎că nu există și clone umane?
‎- Ce ți-a mai spus? ‎- Nimic.
‎- Ești sigură? ‎- Da, n-a spus nimic altceva.
‎Adică, s-a văicărit ‎că i-e dor de fiica ei, atâta tot.
‎N-am putut să-mi iau rămas-bun de la ea.
‎N-am apucat nici s-o văd.
‎Eugenio s-a ocupat de incinerare.
‎Și sora ta?
‎Ce-i cu ea?
‎Știi ceva de ea?
‎Nu tu o supraveghezi?
‎Nu ți-a zis nimic amicul tău motociclist?
‎Și tu-mi lipsești.
‎Vă iubesc și totul e bine, iubire.
‎Totul e bine.
‎Uneori, se întâmplă ca noi, adulții,
‎să ne certăm și să nu fim de acord.
‎Dar eu și mama ta rezolvăm problemele.
‎Totul va fi bine, Betito.
‎E în regulă, dragule.
‎Da, te iubesc, du-te la culcare acum.
‎Trec mâine să vă duc la școală, da?
‎Ai grijă de fratele și de mama ta.
‎Te iubesc, dragule!
‎Unde ai fost?
‎Mi-am făcut griji.
‎Mă iei în brațe?
‎Becca.
‎Becca!
‎Hei!
‎Calmează-te.
‎E în regulă.
‎Sunt eu, Humberto.
‎Vreau să beau.
‎Doar un pahar.
‎Povestea încă are părți inexplicabile.
‎Ce părți?
‎Cum adică ce părți?
‎Adoptarea Aleidei.
‎Incendiile.
‎Visele ciudate, coincidențele.
‎Ce coincidențe?
‎Ne-am pierdut un părinte ‎la distanță de câteva săptămâni.
‎Nu ți se pare ciudat? Explică-mi asta.
‎Trebuie să vorbești cu doctorița.
‎E ceva acolo.
‎M-am gândit la locul ăla toată noaptea.
‎La subsolul ăla ciudat? Cel de la spital?
‎Unde doctori misterioși
‎produc clone umane?
‎Știu ce gândești.
‎Dar dr. Bátiz nu crede că e imposibil.
‎Bine, să vedem.
‎Crezi că putem găsi indicii despre ceva ‎ce s-a întâmplat acum peste 30 de ani?
‎Putem afla într-un singur mod.
‎Nu-ți cer permisiunea.
‎Bine.
‎Dar vin cu tine. Nu-ți cer permisiunea.
‎La spital?
‎Da. Am nevoie doar de câteva ore
‎ca să-mi duc copiii la școală.
‎Du-te la ședință. Vorbim apoi.
‎Să vedem cum facem.
‎Da?
‎Reacționează la tratament.
‎Dr. Klein întreabă ‎de ce s-o ținem în comă indusă.
‎Trebuie să fim foarte atenți.
‎O vizitez mai târziu. ‎Vorbesc atunci cu Klein.
‎S1 APELEAZĂ
‎Trebuie să răspund.
‎Sper că e important.
‎Te-ai ascuns bine.
‎Tamara.
‎- Ce e? ‎- Trebuie să ne întâlnim.
‎Uite, mamă.
‎Ea e.
‎O cheamă Beatriz Fonseca.
‎O recunoști?
‎Fiica mea…
‎Poate.
‎Am trecut de la un asistent social ‎la altul ani întregi, dragă.
‎Bine, privește-o bine. Concentrează-te!
‎Era mult mai tânără.
‎Cu toții eram.
‎Da, mi se pare că e ea.
‎Bine, uite.
‎E ea, mamă.
‎Ești pregătită?
‎FAMILIA FUENTES
‎Ce faceți?
‎Stăm aici să ne holbăm ‎unele la altele sau…?
‎Mamă, ea este…
‎Tamara Sánchez.
‎Sora mea.
‎Mă bucur să te cunosc, Tamara. ‎Eu sunt Dolores.
‎Dar vino aici, scumpo!
‎Poți să-mi spui Lola.
‎- Lola. ‎- Intră, te rog.
‎Super.
‎Bun-venit!
‎Pilar Mancera Trujano.
‎Dar bănuiesc că știai asta deja.
‎Tu ești a treia.
‎Rebecca?
‎Da.
‎Intrați!
‎Asta e la școală?
‎În ce an?
‎Ai înnebunit?
‎De ce ai adus-o?
‎Dacă îi spune lui Eugenio?
‎Fii serioasă!
‎Becca, încep să cred ‎că ai doar două viteze,
‎ciudată și super ciudată.
‎Unde e zahărul?
‎Acolo.
‎Auzi!
‎Bătrâna habar n-are de nimic ‎din toate astea.
‎Ar trebui s-o asculți.
‎Apoi, dacă nu o crezi,
‎putem scăpa de ea.
‎Cum poți vorbi așa, Tamara?
‎Vezi? Super ciudată!
‎Nu.
‎Nu cred în transformarea ei spirituală.
‎Eugenio a făcut ceva să o convingă ‎să renunțe la controlul companiei.
‎O fi drogând-o?
‎Nu știu.
‎Dar Aleida pe care am văzut-o la ședință…
‎nu e cea pe care o știm.
‎Rogelio, tu ești mult mai apropiat de ei ‎decât oricare de aici.
‎Trebuie să aflăm ce se întâmplă.
‎Crede-mă că mă ocup.
‎Am lăsat tot ce ai nevoie pe biroul meu, ‎restul depinde de tine.
‎Folosește-ți imaginația.
‎Nu pot face eu totul.
‎Mă așteaptă pacientul.
‎Așadar, mama Tamarei
‎e mama biologică a tuturor?
‎Acum înțeleg de ce ești bețivă.
‎Cum?
‎Dacă Aleida s-a născut în Mexic, ‎de ce ați adoptat-o în Statele Unite?
‎Nu știu.
‎Bernardo s-a ocupat de toate.
‎Ne-a spus că era fiica ‎unui imigrant mexican care murise.
‎A fost un studiu universitar.
‎Se pare că au ales sute de copii.
‎De aceea ți-au făcut analize lunar, Becca.
‎Și Aleida făcea analize lunare.
‎Am presupus că sunt o cerință ‎a agenției de adopție.
‎Aleida avea iubit psiholog?
‎Da, Germán.
‎De unde știi?
‎Era profesorul lui Bernardo ‎și al lui Federico.
‎Era german sau așa ceva, nu-mi amintesc.
‎Federico era sănătos tun.
‎În acea zi,
‎s-a dus să joace golf cu Bernardo.
‎Și acolo
‎i-a cedat inima.
‎Când a sosit ambulanța,
‎era deja mort.
‎Cu Bernardo?
‎Erau singuri?
‎Becca, trebuie să vezi asta.
‎E despre tripleții care au fost separați ‎și reuniți în anii '80.
‎Mulțumesc, mamă.
‎Pilar, trebuie să ajung ‎la subsolul spitalului Humanis Vita.
‎Mă poți ajuta să am acces acolo?
‎Draga mea, ‎vorbești cu acționarul majoritar
‎și președintele Fundației Humanis Vita.
‎SPITALUL HUMANIS VITA
‎Doar zâmbește! Nu spune nimic.
‎Și, pentru Dumnezeu, ‎nu te mai scărpina în cap!
‎Scuze.
‎Bună dimineața!
‎Dna Aleida, arhitectul și cu mine ‎mergem la subsol
‎să vedem cum starea arhivelor fundației.
‎- Să-i spun dlui Tamayo că ați venit? ‎- Nu.
‎O să trec pe la el când terminăm. ‎Mulțumesc.
‎Poftiți.
‎Mulțumesc.
‎Cu ăsta puteți continua să folosiți liftul ‎și să deschideți toate ușile de la subsol.
‎Eu mă duc sus, ‎ca să nu intre la idei Tamayo.
‎Ieșiți!
‎Mulțumesc.
‎Unde e sala de operații clandestină?
‎Dricul e în față. ‎Acolo vom face schimbul, da?
‎Hei!
‎Te simți bine? Ce e?
‎Ai văzut-o pe Aleida moartă?
‎De ce mă întrebi? Am vorbit despre asta.
‎Răspunde-mi!
‎Ești sigur că Aleida a murit?
‎Am văzut destui morți la viața mea ‎ca să nu mă înșel.
‎Ce e? Ți-e bine?
‎Continuăm?
‎- Nu. ‎- Ce?
‎Nu.
‎Nu, nimic, să mergem.
‎Haide!
‎MĂRUNȚIȘ P4
‎Doar documente nedatate.
‎Of!
‎Becca.
‎B.S.?
‎Bernardo Sáenz.
‎Alfa, Beta și Gama?
‎Așa ne-am numit?
‎Astea sunt secvențe ADN.
‎SECVENȚĂ BETA
‎Ce-i asta?
‎Becca, uită-te!
‎Cine e?
‎Se pare că e cea originală.
‎Iar Alfa, Beta și Gama sunt fotocopiile.
‎Mă mir că ai chef de glumă, ‎după ce ai aflat.
‎Păi, totul e ridicol.
‎Eu și sorele mele ‎suntem clonele unei naziste.
‎Tamara va fi încântată.
‎- Ești sigură că nu vrei? ‎- Nu.
‎- O să te ajute. ‎- Nu, mulțumesc.
‎- Ce faci? ‎- Eugenio, scuze.
‎O știi pe soția mea.
‎Dacă-și pune ceva în cap, ‎n-o mai poți opri.
‎Nu e corect să o ascunzi pe prietena mea. ‎Vreau s-o văd.
‎- Am adus sushi cum îi place. ‎- Știu, Cintia, dar e bolnavă.
‎E în pat cu dureri de cap. ‎Trebuia să mă sunați.
‎- Vechea scuză cu durerea de cap. ‎- Nu.
‎Rămâi cu Geno. ‎Eu mă duc sus să-i fac o surpriză.
‎Julia, uite.
‎Vreau să…
‎îți arăt și poza asta. Uită-te la ea.
‎După Pilar, doctorul era profesorul ‎lui Bernardo Sáenz și Federico Trujano.
‎Se pare că e german.
‎Nu-ți spune nimic fața lui?
‎Știu cine e.
‎Îl cunoști?
‎Nu în persoană, dar…
‎Știu povestea lui.
‎Și nu era german, ci austriac.
‎Marcus Herzog.
‎Cazul lui era cunoscut
‎pentru că Serviciul Secret Israelian ‎a declanșat o vânătoare de capete
‎pentru depistarea criminalilor naziști ‎ascunși în America Latină.
‎Nu, asta e prea mult.
‎Știi ceva? Îmi trebuie asta.
‎Prietena mea!
‎Prietena mea.
‎Cum ești?
‎Bine, foarte bine.
‎- Mi-ai lipsit mult de tot! ‎- Da.
‎- Ce ai mai făcut? ‎- Bine.
‎- Grozav. ‎- Am adus cina.
‎- Delicios. ‎- Vii jos?
‎- Imediat. ‎- Da?
‎Mulțumesc.
‎- Ne vedem jos. ‎- Da.
‎Deci noroc, nu?
‎- Acum da, noroc! ‎- Noroc!
‎Noroc!
‎Eugenio mi-a spus că ai căutat în Taipei ‎investitori potențiali, așa-i?
‎Nu, Rogelio, numai de afaceri ‎n-are chef acum.
‎Da, nu ne plictisi.
‎- Bine. ‎- Arată-ne poze din călătorie.
‎- Desigur. ‎- Poze?
‎Da, sigur ai făcut cu miile.
‎Milioane.
‎Dar Geno le-a văzut de atâtea ori, ‎că, dacă le arăt iar, mă ucide.
‎- Așa-i. ‎- Hai!
‎Doar una.
‎Ajunge, scumpo!
‎Cintia, termină!
‎- Ajunge. ‎- Bine.
‎Nu.
‎- Hotelul Imperial, desigur. ‎- Un hotel grozav, nu?
‎E frumos, îmi place mult.
‎Știi ce-mi place cel mai mult la Tokio?
‎Districtul Shibuya.
‎Da, și mallurile.
‎Barurile, magazinele sunt nemaipomenite.
‎E uimitor, în general.
‎Aleida, ai fost la Shibuya 109?
‎Aleida?
‎Am întrebat dacă ai fost la Shibuya 109.
‎Aleida?
‎Te simți bine, Aleida?
‎Aleida, mă auzi?
‎Ce este?
‎Aleida?
‎Nu știu ce s-a întâmplat. ‎N-a mai băut de mult.
‎Nu știu.
‎Frate, scuze că insist, ‎dar îți pot da numărul
‎- …clinicii la care a fost Cintia. ‎- Rogelio, i-ai spus?
‎Scumpa mea, eu…
‎Să mergem. Cred că…
‎Da. Nu voi sufla o vorbă, promit.
‎- Da. ‎- Te rog, nu.
‎- Nu plecați, ticăloșilor! ‎- Ar trebui…
‎Încă n-am făcut karaoke.
‎Aleida, cred că ajunge.
‎Nu, scumpo.
‎Nu. Știi ce? Ai băut prea mult, dragă.
‎E timpul să mergi la culcare.
‎- Da? Haide! ‎- Da.
‎Vreau să mă fut.
‎Veniți și voi?
‎Mulțumesc.
‎CLUBUL MASCULIN OLYMPIA
‎Tamara!
‎La naiba! Ascultă-mă!
‎Tamara.
‎- Dă-mi drumul! ‎- Tamara.
‎Tamara, e serios.
‎Ascultă-mă. Ai avut dreptate.
‎Suntem clonele unei naziste nenorocite.
‎Ce faci, târfă?
‎Termină!
‎- E timpul să… ‎- Draga mea.
‎Nu ești bine. Vorbim mâine, bine?
‎Nu pleca.
‎Cintia, fată, nu.
‎Te iubesc. Serios, te iubesc foarte mult.
‎Nu pleca.
‎Și eu te iubesc, dar trebuie să plecăm.
‎Ai nevoie de odihnă.
‎Haide.
‎- Cintia, vino! ‎- Ce e cu tine?
‎Ce ai pățit?
‎Trebuie să plecăm.
‎- Să mergem. ‎- Nu știu ce mi se întâmplă.
‎Scuze, nu…
‎- ‎Rebecca. ‎- Știu totul, jegule.
‎Știu despre experiment.
‎Știu de ce mi-ai ucis sora.
‎Poftim?
‎Mi-a spus Beatriz Fonseca. ‎Nazistul dracului!
‎Jigodie împuțită!
‎Băga-mi-aș!
‎Futu-i!
‎Mamă?
‎Becca.
‎Trezește-te!
‎Mă auzi?
‎Ce naiba ai făcut aseară?
‎- Nu știu. ‎- Nu știi?
‎Hai să mergem. Plecăm.
‎- Unde te-ai dus? ‎- Pa!
‎- Ce? ‎- Unde ai fost?
‎Nu știu, Humberto.
‎- Bună, Sol! ‎- Bună dimineața!
‎Eugenio e aici?
‎A sunat dl Sáenz, se pare că nu vine azi.
‎Zi-mi la ce ți-a stat capul?
‎La ce?
‎Ce s-a întâmplat aseară
‎la doctoriță acasă ca să bei atât?
‎M-am simțit groaznic, Humberto.
‎I-am arătat ce am găsit la spital.
‎Mi-a oferit vin ca să mă calmez.
‎Ți-a dat vin?
‎Nu i-ai zis că ești alcoolică?
‎Sigur că nu.
‎Urcă.
‎Beatriz, te simți bine? Ce e, Beatriz?
‎- Crezi că poți veni la mine acasă? ‎- Da.
‎Așa cred.
‎Dă-mi adresa.
‎Îți trimit locația.
‎Cred că e aici.
‎Șaisprezece. Da, paisprezece.
‎Beatriz! Sunt Becca!
‎E deschis.
‎Beatriz!
‎Stai puțin aici.
‎Humberto.
‎Misiune îndeplinită.
‎ÎNTÂMPLĂRILE ȘI PERSOANELE ‎DIN ACEST FILM SUNT IMAGINARE.
‎Subtitrarea: Mircea Pricăjan