Víte, že lidi tvoří z padesáti procent mikrobi?
To znamená, že polovina buněk vašeho těla vám nepatří.
Patří drobným mikroskopickým organismům, které jsou uvnitř vás.
Když o tom přemýšlíte, neexistujete.
Nejste skutečná.
Jste fikce.
Jste jen oslavovaná kolonie bakterií.
Tohle vím.
Tohle už jsi říkala.
Kdy naposledy jsi měla nutkání poškodit si ten prst?
DEZINFEKCE
- Dnes ráno. - A poškodila?
Ano.
Možná znovu zkusíme expoziční terapii.
Nefungovala.
Dobře.
Užíváš své léky?
Někdy.
Léky musíš brát každý den, aby fungovaly.
Na co myslíš?
Myslím, že není fér,
že vy a normální lidi víte, že jste pokrytí bakteriemi, a je vám to fuk.
"Normální" se mi nelíbí.
A mně se nelíbí slova, kterými popisujete mě, ale
pokud to sedí...
Určitě máš problémy, ale jinak je v tobě o mnoho víc než tvá obsese.
Jsi chytrá, kreativní, citlivá...
Dobře, díky, ale prosím už dost.
- Chtěla bys být víc jako normální lidi? - Ne.
Zabíjela bych pro to být normální.
JEDNA ŽELVA ZA DRUHOU
MARK HOLMES 5.12.1974 - 13.5.2016
"Tábor Marigold, bezpečné místo pro děti, které zažily ztrátu"
NA MOTIVY KNIHY JOHNA GREENA
Tak, co si myslíš?
- O čem? - Mý vlasy mají barvu jak plameňák.
Jo, je to děsný.
Nemůžu uvěřit, žes to udělala. Je to
odvážný.
Daisy Ramirezová sliby drží.
Mám si to nechat vytetovat takhle velký na kotník?
Spíš ne.
- Koukněte, co mám. - Něco má.
Bum.
- Je sexy. Kdo to je? - Mychal sto jedna.
Ve Photoshopu jsem spojil obličeje sta lidí se jménem Mychal, s "y" jako moje.
A vznikl z toho on.
- Stoprvní Mychal. - Ahoj, Mychale sto jedna.
Chci to použít na studenty.
Tvůj žaludek tráví ten sendvič.
Vytvořit tvář White River High.
Bakterie žvýkají sliz arašídového másla.
Cítíš, jak v tobě žijí, množí se a umírají.
Tvé tělo je hostitelem obrovské sbírky parazitů
připravených způsobit infekci.
- Holmsie, posloucháš? - Poslouchám kakofonii trávicího traktu.
- Azo? - Jo. Jo?
- Kdys naposled viděla Davise? - Ani nevím.
- Znáš Davise Picketta? - Jo. Z dětství.
- Co? - Z tábora.
Je to nahlas. Proč je to tak nahlas?
Nadměrný hluk břicha je neobvyklý,
ale nemusí to být příznak infekce tlustého střeva.
I středně závažné infekce se mohou rychle zhoršit.
Poškozená střevní výstelka způsobí to, že se bakterie rozšíří do břišní dutiny,
což vede k život ohrožující infekci.
Musíš vyměnit náplast. Je kontaminovaná.
Musíš to otevřít, vyčistit a dát novou náplast, než se to zhorší.
Musím si odskočit.
Většina infekcí je v nemocnicích.
Nebyla jsi v nemocnici.
Ale strašně se potíš. Asi máš horečku.
Horečka je příznakem infekce.
Přestaň, nemáš horečku.
Zatím nemáš horečku.
Jak jsi mohla zapomenout na náplast?
Nezapomněla jsem.
Zapomněla. A už je pozdě. Máš infekci a budeš...
Problémy?
- Jo. - Zítra si o pauze vyrazíme, jo?
Takže mě musíš vyzvednout.
- Jasně. - Super.
Tak zítra. Měj se.
Pa!
"Příznaky infekce tlustého střeva"
Žádný mobil na chodbě, Azo!
Žádné špehování dcery během vyučování, mami.
Vypadáš unaveně.
Cítíš se dobře?
Jo.
- Bereš své... - Ano.
Nechceš zajít zítra do kina? V týdnu už tě sotva vidím.
Zítra mám něco s Daisy.
- A co v neděli? - Možná.
Dobrý den.
Schopenhauer řekl: "Člověk může dělat to, co chce,
ale nemůže chtít, aby chtěl."
Naše motivy jsou předem dané a je na nás, co s nimi uděláme.
Například když změníte mikrobiom myši,
kolonii bakterií v jejím žaludku, bude pak myš vyhledávat jinou potravu.
Špatný zprávy. Vytáhla jsem krátkou sirku,
takže si musím vzít kostým Kennyho činčily.
A ráno ho měla Bea O'Brienová, takže ať ta pauza stojí za to.
- Vážně? - V Haroldovi nesmíš pít barevný nápoje.
Je to vanilka. Skoro nemá barvu.
Dobře.
Prázdnej. Šťastná?
- Spokojenej, Harolde? - Jo, je.
Tvůj táta se nahoře určitě usmívá a je hrdej, jak pečuješ o jeho plečku.
- Rádio, cédéčko? - Cédéčko. Vždycky.
Představ si všechny cédéčka, co už tady hrály,
to je nejlepší album všech dob.
Španělsky.
- Navždy? - Navždy?
Čau, Holly.
Pro milady vegetariánskej burger bez všeho, jen žemli.
A pro mě jeden spálenej burger.
A prosím extra spálenej. Mám těžkej den.
- Předpokládám, že máte kupon. - To fakt máme.
- Něco k pití? - Nejsme v balíku.
- Dvě vody. - A dýško mi zas dáte v centech.
- Proč je Davis ve zprávách? - ZTRATIL SE MILIARDÁŘ
Ztratil se jeho táta. Mluvila jsem o tom. Tys to neslyšela?
Už mě slyšíš?
Pickett Engineering se zabývá velkým stavebním projektem,
který má dostat odpadní vody z White River
rozšířením stávajících tunelů a odkloněním potoka Zavoda.
Pickett pravděpodobně zjistil, že je obviněn z podvodu a úplatkářství
a má být vbrzku zatčen.
Pickett je vdovec, má dva syny, Davise a Noaha.
Detektiv Dwight Allen nám sdělil podrobnosti o pátrání.
FBI nabízí odměnu sto tisíc dolarů za informace,
které povedou k nalezení pana Picketta.
Ty kráso!
- Každý, kdo má relevantní informace... - Do háje!
Kdo se stará o Davise a Noaha?
Nejspíš někdo z jejich služebnictva. Pracháči jsou vždycky v pohodě.
Myslím, že ti něco uniklo. A to těch sto tisíc dolarů.
- A co s nima? - S Davisem jste se kámošili.
Jo, jedno léto na táboře.
- Nepamatuje si mě. - Pamatuje, tamto vás spojilo.
A jsi nezapomenutelná.
I kdyby jo, nevím, kde bych měla hledat jeho tátu.
Ale dává ti to náskok před ostatníma.
Nejsme z těch, co ohrnou nos nad sto tisícema.
Já teď myju míčky v herně za 8,40 na hodinu.
A víš, co z nich smejvám? Víš?
Chcanky.
Chcanky. Azo, chcanky.
Jo, dobře.
Doufám, že zbohatnu ze svýho blogu fan-fic o Hvězdných válkách,
ale nemůžu na to spoléhat.
Takže kvůli sobě, našim rodinám a naší budoucnosti
těch sto tisíc musíme dostat.
Za to můžem pít i limču.
Nechápu, jak mohl Pickett zmizet, a nikdo nic neví.
Nemají pracháči ve svých sídlech bezpečnostní kamery?
Aby jim nikdo neukradl šperky?
Mají jen jednu kameru.
Jak to víš?
Po tom létě na táboře mě Davis pozval na třináctiny.
Někdo mu dal kameru, co sleduje pohyb, protože pozoroval zvířata,
a jeho táta mu řekl, že si ji nemůže nechat.
Proč?
Protože: "Soukromí je to nejdůležitější, co můžeš mít,
a pokud ho nemáš, nemáš nic."
Je to divné poučení pro dítě, které si chce užívat narozky
a netruchlit po mrtvé mámě.
Vážně?
Davis se naštval a jeho otec nakonec ustoupil a nechal mu ji.
Ne, ne.
- Neopírat. - Promiň.
Tak jo. Musíme získat tu kameru.
- Víš, kde ji mají? - Možná.
Pomáhali jsme mu ji dát na velký strom u řeky.
Holmsie, máme stopu.
- Co děláš? - Telefonuju.
Ericu, ahoj! Daisy.
Právě proto ti volám. Nutně mi musíš dát volno.
Jsem si jistá, že mám...
Jak je ten nakažlivej střevní virus?
- Norovirus? - Mám norovirus. Na sto procent.
Je to norovirus.
Díky. Dobře.
Ahoj.
Máš svoji kánoi?
- Ta voda je z padesáti procent moč. - Dobrá půlka.
- Kecám. - Ta voda je plná bakterií.
To je den! Sluníčko svítí,
kánoe pluje
a nás čeká americký sen, těžit z neštěstí druhých.
- Můžeš zabírat míň a necákat na mě? - Promiň.
Cákne na tebe, a je jen otázka času, než...
Věděla jsi, že díky týhle řece existuje Indianapolis?
- Vím, že mě chceš rozptýlit. - Jo.
Ale vědělas to?
Bakterie způsobí giardiózu.
Když se Indiana stala státem,
probíhaly debaty, kde udělat hlavní město.
Všimli si, že jedna řeka je přímo uprostřed státu.
Takže hurá, perfektní místo pro hlavní město.
Když to oznámili, zjistili, že White River je tak půl metru hluboká,
tudíž se po ní nedá plout parníkem.
Indianapolis bylo dlouho největším městem na světě bez splavný řeky.
- To je vážně zajímavý. - Čekala jsem zájem.
A mrkej! Jsme tady!
Skoro!
SOUKROMÝ POZEMEK VSTUP ZAKÁZÁN
Možná je to znamení, že máme jít domů.
Ne.
Polehčující okolnost.
Tak, kde je ta kamera, Holmsie?
Netuším.
Proč z tebe ta obsedantní porucha nedělá úžasnýho detektiva?
Jako v kriminálkách, co sleduje táta.
Je ti to povědomý?
Ne? Jen les? Dobře.
Co to děláš?
Světelný meč.
Zkus to.
To zvládneš.
Wingardium leviosa.
Ne.
Jinej film. A vím, že to víš.
Můžeme prosím už jít domů?
Je to jen debilní plýtvání...
To je ten strom.
A ta kamera.
Jo!
Co tam děláš? Nevím, jak dlouho to vydržím.
- Nestahuje se to. - Máš zapnutý Bluetooth?
Jasně že mám.
- Co? - Není zapnutý.
Azo!
- Jo, už. Funguje to. - Jo?
- Fotky se stahujou. - Bezva.
Nechci tě moc děsit, ale naším směrem asi míří golfovej vozík.
- Co myslíš tím asi? - Je na obhlídce. Klid. Dobrý.
Ne, není to dobrý. Asi nás viděl.
- Vteřinku. - Dělej, pojď dolů!
- Jo, jo. - Dobře.
- Co budem dělat? - Jsme dámy v nesnázích. Jo...
- Bože, to nemůžu. - Tak vlasy. Neboj.
- Bože. - Tak.
- Ne! - Co tady děláte?
Sem je vstup zakázaný.
Zdravím.
Díkybohu. Byly jsme na kánoi a narazily jsme na kámen.
Plno kamenů. Začaly jsme nabírat vodu.
Vylezly jsme na břeh.
Ale tady Aza se náhodou kamarádí s Davisem Pickettem.
Vezmete nás za ním?
S velkou radostí.
Díky.
Pokud ji Davis nezná, zavolám policii.
Jasně.
Davis si tě bude pamatovat, že jo?
Drncá to.
Davisi, je tu návštěva.
Azo?
- Co tady děláš? - Ahoj, Davisi.
Říkala jsem, že se znají.
Promiň, narazily jsme na kámen a vyplavaly na tvém
sídle. Tak promiň, že jsme tě přepadly.
Myslím, že si teď asi zavolám.
Jestli je ta kánoe pojištěná.
Ta, o který mluvím.
Pojišťovna?
Omlouvám se za Daisy.
Je
Lev.
Je to zvláštní. Zrovna jsem na tebe myslel.
Vážně?
Jo, ve zprávách je tátovo celý jméno, Russell Davis Pickett.
A já si říkám: "To je moje jméno."
A proto jsi myslel na mě?
Tvůj táta chtěl, abys měla své jedinečné jméno. To, které jsi ty.
A až zet a zas zpět.
Já mám stejný jméno jako táta, akorát mi pak přidal junior.
No, nejsi jen jméno.
Je mi to vážně moc líto.
Určitě se brzy objeví.
To doufám, kvůli Noahovi.
Táta je grázl.
Možná to není přesný. Je zbabělec a zločinec.
Asi je zrovna ve Švýcarsku, dává si masáž.
- Zahraješ si se mnou? - Jasně. Nejdřív pozdrav.
- Vzpomínáš na Azu? - Čau.
Ahoj. Ráda tě vidím.
Už bych měla jít.
Nechceš hodit domů? Lyle tě klidně odveze.
Jo. Díky.
A stav se dřív než za pár let, Azo.
- Mýval. - Mýval.
- Kojot. - Kojot.
- Budeš po mně opakovat nebo... - Můžu přestat, jestli to vadí.
- Mýval. - Mýval.
- Nic. - Nic.
Přestanu. Jasně.
Nic.
- Nic. - Trvá to věčnost.
Kojot.
Fuj! Kojot žere mývala.
Hele! To je on. To je fakt on. Panebože!
Utíká v Burberry, jak jinak.
Panebože, to je bomba.
Dobře, víme, že odešel uprostřed noci, díky času,
a nesl tašku.
Jen netuším, kam nás to vede.
Já taky ne.
Něco to je a máme štěstí, že Davis tě miluje,
takže se s ním zas sejdeme a nakoukneme do chřtánu bestie.
Sídlo je ten chřtán.
Nebo ta bestie? Nevím. Tomu rčení moc nerozumím.
Daisy,
vážně si myslíš, že mě miluje?
Jo. A ty ho taky miluješ.
- To ne. - Miluješ!
Je tak sexy! Děláš si srandu? Koukni na sebe, celá záříš.
- Ne. A i kdyby jo, a neříkám, že jo... - To jo.
To je fuk.
Nemůžu s nikým chodit, to víš.
Ne, to nevím. Proč nemůžeš?
Mechanismus chození je v rozporu s mou poruchou.
Mecha...
Výměna tělesných tekutin je moje představa pekla.
A když s někým chodíš, ptá se tě: "Na co myslíš?"
A ty máš říct: "Na tebe, miláčku."
Já myslím na to, jak krávy nemůžou přežít bez mikroorganismů ve střevech,
takže krávy nejsou nezávislá forma života.
Ale to nesmím říct, protože je to divný. Musím si vybrat lhaní nebo to divný.
Tohle může prolomit konverzaci na tvým prvním rande s Davisem.
Je to určitě divný, ale správným způsobem.
Jako ty, Holmsie.
Vsadím se, že kdybyste se líbali, nemyslela bys na 80 milionů mikrobů.
Co když má lepší mikroby než ty?
No?
Možná když se políbíte, budete zdravější.
Možná.
Co když tak získáš superschopnosti?
Ano. Panebože.
Byla úplně obyčejná, dokud nepolíbila miliardáře,
a tak vznikla "Mikro Bianka", královna mikrobů!
"Russell Davis Pickett, nar. 20. 1. 1968, americký manažer, developer a filantrop"
"Russell Pickett zanechá obrovské jmění výzkumu."
"Dědictví pro jeho dva syny bude minimální."
"Desítky let uplácení. Souvisí to s Pickettovým zmizením?"
"Nahodilé myšlenky - příspěvek 281"
SOUKROMÝ POZEMEK VSTUP ZAKÁZÁN
"Nejlepší zbraní proti stresu je schopnost vybrat si jednu z myšlenek."
William James.
Jakou moc to William James měl?
Nemůžu si zvolit myšlenku ani jméno.
"Jakou moc to William James měl?"
"Davis je osamělý."
Všechny zajímá moje rodina, myslím, že je čas můj účet zavřít.
Takže, tohle je mé sbohem.
Jenomže
nikdo se neloučí, když tě chce znovu vidět.
"Jenomže nikdo se neloučí, když tě chce znovu vidět."
- Ahoj, Azo. Jak se máš? - Ahoj. Dobře. Co se děje?
Hele, nechci pokazit naši partu, protože je skvělá a nechci to dělat divný.
Ale myslíš...
Klidně mi to řekni narovinu, neurazím se.
Vážně si nemyslím, že bych teď mohla s někým chodit.
To je trapas.
Chtěl jsem se zeptat, jestli si myslíš,
že by se mnou chtěla chodit Daisy, nebo je to blbost.
- Ale ty jsi taky skvělá. - To je dobrý nápad.
Měl bys to říct jí, ne mně, ale určitě do toho jdi.
- Jo. - Je to trapný. Cítím se trapně.
- Ne, ty jsi taky krásná, víš, znám ji... - Ne, dobrý.
Myslím, že to dává smysl. Krouží kolem měsíce.
Vážně?
Jak to víš?
Mám oči.
A co mu odpovíš?
Že jo. Jedno rande mě nezabije.
A můžeme na rande s tebou a Davisem. Pojedeme do jeho hradu,
já se odplížím čmuchat a vy můžete...
Co to je?
Porno hudba.
Dobře,
i kdybych s tímhle vším souhlasila, Davis mě nepozval.
Azo, nemusíš čekat, až tě pozve na rande.
Jsi snad služebná?
Napiš mu, že se pár přátel sejde na hamburgery.
Uvidíš, že dorazí.
Napíšeme mu hned.
- V sedm? - Jo, jasně.
- Večer? Nebo myslíš, že ví, že... - Není to snídaně.
Dobře.
Super.
"Jasně, přijdu"
- Nebyl rychlej? - Byl.
- Co si oblíkneme? - Večerní róby. Jo.
Už jsi dostala fotku péra?
No, jedno jsem viděla.
No to jasně.
Ptám se, jestli jsi někdy dostala fotku, nevyžádanou.
Že se tak někdo představil.
Jako:
"Čau, rád tě poznávám, já jsem penis."
Ne. Nedostala.
Jeden kluk mi ji poslal.
Proč tohle udělá? Chápeš?
"Líbil se mi tvůj příběh o romantickým dobrodružství
Rey a Chewbaccy při hledání vesmírný lodi.
Jako poděkování posílám fotku svýho ochablýho penisu."
Ahoj, holky.
- Jo. - Na co koukáte?
- Jenom... - Na něco na síti.
- Na takový blbosti. - Na síti.
- V Applebee's změnili dress code? - Vtipný.
- Máme dvojitý rande. - Daisy!
Co? To není tajný.
- Sakra, bylo to tajný? - S kým?
- S Mychalem a Davisem. - Davis Pickett?
Jo. Tak čau, mami.
Dobře.
Moc ti to sluší. Krásná rtěnka.
Hned si ji smej.
- Ahoj. - Ahoj. Jak se máš?
Ahoj.
- To ne. - No tak.
- Chodíte sem často? - Jsou tu pořád.
Kde jinde mají krevetový wonton, kuře se sýrem i quesadillu?
- Dáme si limonády Dr Pepper. - Davisi, nealko není na kupon.
Můžeme hýřit.
- Máš ji ráda, ne? - Pamatuješ si to?
Mychal poslal jeden svůj portrét na pop-artovou akci ve starých tunelech.
- To je super. - Nemyslím si, že mě vyberou.
Vyberou tě. Jsi nadanej.
Potíš se a všichni to vidí.
Myslí si, že jsi zpocený cvok.
- Jaký je kamarádit se spisovatelkou? - 80 tisíc čtenářů ji ze mě zatím nedělá.
Navíc Aza nikdy mý články nečetla. Hvězdný války nemá ráda.
Vyměnila sis dnes náplast?
Ano.
Jsi si jistá?
Aza a já máme různý zájmy.
Viď, Holmsie?
Řekni něco. Cokoliv.
- Jasně. - Jo.
- Máte i společný zájmy. - Jo.
Není důvod nevyměnit náplast. Prostě si ji běž vyměnit.
Hned se vrátím.
Každopádně...
Je tam infekce.
Množí se v tobě bakterie.
Dělej něco!
Ahoj.
Jdu tě zkontrolovat.
Myslíš, že je v tom infekce?
Je to úplně stejný jako pokaždý, když mi to ukazuješ.
- Musí myslet, že jsem blázen. - Ne.
Vůbec ne. Azo, přísahám, že se mu líbíš tak,
že bys mohla začít čůrat z uší, a pořád by tě chtěl.
Pozval nás všechny k sobě.
- Ale jestli je to na tebe moc... - Ne. Pojďme.
Tak jo. Fajn.
Budu tam hotovej Sherlock Holmes.
- Tak jo. - Teda.
Cože?
Bože! To je Keith Haring?
Máte Picassa? A Basquiata?
Ne. Počkej!
Je tu ozvěna?
To je hustý. Počkej.
Basquiat.
- Jo, Basquiat! To je supr. - Mychale, dejchej.
- Můžem si to tu prohlídnout? - Daisy!
Ne, já jen...
Buďme upřímní, všichni chceme být chvilku sami, ne?
Jo, jak chcete.
- Fakt? Můžeme... - Řekl: "Jak chcete".
Ty bláho.
Co je tohle?
To je Raymond Pettibon.
Proslavil se obrazy surfařů, ale já mám rád jeho spirály.
Byl muzikant, než začal malovat. Byl v Black Flag, než to byla Black Flag.
Je to krásný.
Moc nemluvíš, viď?
Občas se zaseknu ve svý hlavě.
A na co myslíš?
Tohle normálně nedělám.
- Fakt to chceš vědět? - Chci.
Myslím na to, že hluboko uvnitř jsem jen
organismus v nekonečném prostoru.
Trochu mě děsí, že to, co považuju za vlastní, skutečné "já"
nemám vlastně pod kontrolou.
Jak to myslíš?
Je jeden parazit.
Roste jen v očích ryb,
ale rozmnožuje se jen v žaludku ptáků.
Když je připraven k páření,
infikovaná ryba najednou vyplave na hladinu.
Doslova se snaží nechat sežrat ptákem.
Nakonec uspěje.
Protože ji řídí ten parazit.
Občas se cítím jako ta ryba.
Neovládám svoje tělo,
neovládám svoje myšlenky.
Líbí se mi, jak pracuje tvůj mozek.
Hučí.
Odkud o tom víš?
Profesorka filozofie Lucia Abbottová.
Její projev jsem viděla tucetkrát.
Je na Severozápadní.
Můj bláznivý sen je, že u ní budu studovat.
Proč je to bláznivý sen?
Je to fakt šíleně drahý.
A je nutný bydlet v Chicagu, což by
pro mě bylo nový.
Nový věci nezvládám dobře.
Já jsem něco novýho a
jde ti to dobře.
Jsi staronovej.
To je jiný.
Staronovej.
To je pěkný.
Při polibku budeš mít v puse jeho bakterie.
Z jeho bakterií onemocníš.
Na co myslíš ty?
Chceš to vědět?
Chci.
Dobře.
Na to, že doufám, že tu odměnu dostaneš.
Davisi, to ne.
- Přísahám. - Azo, vím, proč jste byly v tom lese.
Hledaly jste kameru, viď?
Taky jsem ji zkontroloval.
Mám tu fotku, jak odchází s taškou.
O tu odměnu mi vlastně nikdy nešlo.
- S Daisy jsme jen... - Teď mě napadá...
Můžeme to snadno vyřešit.
Co to děláš?
Vteřinku.
Zajímáš se o ještěrky?
Já ne, táta.
Ačkoliv to není ještěrka. Je to hatérie.
- Co to je? - Nevím.
Žily někdy před 200 miliony let a otec věří, že jsou klíčem k dlouhověkosti.
Můžeš se o tom dozvědět víc v Pickettově výzkumným centru,
kterýmu zanechá majetek.
- To je šílený. - Víš, co je horší?
Peníze nejdou na péči o tu potvoru.
Platí studium jejích buněk a hrůzný experimenty.
Tohle
je pro tebe.
- Děkuju. - Slib, že to otevřeš až doma.
A jestli mě budeš chtít vidět, zavolej.
Nebo napiš nebo udělej cokoliv nenucenýho a milýho.
Tak jo.
Asi bych měla najít Daisy.
Je pozdě.
Daisy?
Mychale?
Ahoj. Zrovna jsme...
- My jsme tě hledali. - Přesně.
- Nebyla jsi tady. - Jsme tu.
- Můžeme jít? - Jo.
Azo, přišla jsi pozdě.
Já vím. Promiň.
Zácpy.
- Chci slyšet o tom rande. - Převlíkám se.
Dobrou. Promluvíme si ráno. Mám tě ráda.
"Nerozumím tomu"
"Táta schovává peníze všude"
"Jako si alkoholici schovávají flašky"
"Ber to jako odměnu"
"Rozděl se s Daisy, jestli chceš"
"Nemůžu si to nechat"
"Proč ne?"
"Dal by to na trápení hatérie"
"Když už nejde o tu odměnu,
můžeme zjistit, jestli je to
skutečné."
- Dobře, že jsi tady. Musím ti něco říct. - Vážně? Poslyš...
- Promiň, že jsem tě včera opustila. - V pohodě. Daisy...
Vím, řekla jsem, že tam budeme hledat, a nic jsem nehledala.
- Ale Mychal je fakt úžasnej. - Chci to všechno slyšet, ale...
V prvním pokoji, kde jsme byli, byl krb s dálkovým ovládáním.
Pak už jen vím, že jsme spolu na gauči, kterej byl jako umělecký dílo.
No a já jsem ho nechala...
Daisy!
- Koukni se tam. - Mám radši borůvkový koláčky.
Koukni se dovnitř.
Co to sakra je?
To mi dal Davis.
- Nejsem si jistá, jestli je to etický... - Ne, ne.
Aspoň jednou, Azo, o něčem nepřemýšlej.
Neměla jsem ti říkat, že jsi bohatá? Tak si tvou půlku nechám.
Počkej!
Půlka je moje?
Pro každou padesát tisíc.
Myslíš, že si to můžeme nechat?
Jasně, že si to necháme.
Holmsie, kašlu na to, že je nějaká ušlechtilost odmítat peníze.
Tohle nám změní život. Můžu jít na denní studium na vejšku.
- Celou vysokou to nezaplatí. - Jo, já vím, královno Depko.
Ale placení vejšky to sakra usnadní.
Azo, můžeš jít na Severozápadní.
- Mámě to říct nemůžu. - Jo, naši by mě nutili dát půl ségře.
Ne. Ne!
Teď jen uznej,
že je vesmír naprosto úžasný místo pro nás dvě
a přeje nám to.
Zkusím to.
Dáme si to nejlepší jídlo, co v Indianapolis mají.
Ahojky, Holly. Dvakrát červený, prosím. Slavíme.
- Jo, jasně. - Dobře. Jakej je nejlepší steak?
U nás je vyhlášená svíčková s krevetama a parmezánem.
Fuj. Dobře, dám si svůj obvyklej extra spálenej burger.
A ráda bych cibulový kroužky. Jo, vím, že je to navíc.
- A vy? - Vege burger.
- Bez rajčat, sýra, majonézy, cibule... - Jo, už to znám.
Máte kupon?
Dneska ne, Holly. Dnes ne.
"Co milého napsat klukovi"
Co to je?
Není nádhernej? Bude to Leo.
Ty peníze byly na vysokou.
To jo. Většina.
Dostala jsem slevu 16 stovek z deseti tisíc, vydělala jsem.
V žádným případě jsi nevydělala.
- Ty už auto máš. - Jen to říkám.
Dobře.
Mychala vybrali na tu výstavu. Je to za pár týdnů.
Starý tunely tě asi děsí, ale je šance, že bys šla se mnou?
UMĚNÍ V PODZEMÍ TUNEL POTOKA ZAVODA
Možná.
Mychal se chce sejít před školou. Líbí se mi, že po mně šílí.
"Ahoj"
Jak tě mám malovat, když se furt meleš? Nehejbej se.
Ty se nehejbej.
Jak tě asi nakreslím, když se nebudu hejbat?
"Chci tě zase vidět."
"Ale víš,
randění je pro mě novinka"
"V pohodě"
"O randění mi nejde"
"Tak o co ti jde?"
"O tebe."
"Co dneska večer?"
Azo, můžeš předstírat, že hraješ?
- Promiňte, pane Adlere. - Tak pokračujeme.
Mami!
Mami?
Přestaň.
- Jsi hroznej. - Ahoj.
Ahoj, zlato.
Tohle je Evan, bratr mojí kamarádky Debbie.
Ty budeš Aza. Hodně jsem o tobě slyšel.
Evan je řemeslník. Pomůže mi udělat z garáže ložnici.
Na co potřebujeme ložnici? Nemíváme návštěvy.
Myslela jsem pro tebe.
Do budoucna.
Až budu na vysoký?
Tak já asi půjdu.
Rád jsem tě poznal, Azo.
- Uvidíme se. - Děkuju.
Ahoj.
- Mám bydlet v garáži? - Ne.
Teda jo.
Ale nebude to garáž, budeš tu mít vlastní byt.
Myslíš, že jsem blázen a nemůžu žít jinde?
Azo, byl to jen nápad. Chtěla jsem vědět, kolik by to stálo.
- IU je blízko a je to dobrá škola. - Chápu.
Večer jdu k Davisovi. Vyzvedne mě.
Je to jako na táboře, sedíme u jezera.
Vidíš tamtu hvězdu?
Tu osamocenou?
Jo, asi jo.
Je to Tau Ceti.
Je vzdálená 12 světelných let a dvě z jejích planet mohou být obyvatelný.
Nejspíš ne, ale možná.
Moje oblíbená hvězda.
A proč?
Dívám se na ni a přemýšlím, jak někdo v soustavě Tau Ceti vidí sluneční svit.
Teď vidí naše světlo před dvanácti lety.
V tom světle
zbývá mámě pět let.
V tom světle jsme my dva děti.
V tom světle
mi táta koupil první tříkolku.
Jdeme do parku, dívá se, jak jedu,
a říká mi, že tak svištím, že mě sotva vidí.
A v tom světle
zažijeme to nejlepší i nejhorší.
Jak to, že se mi s tebou tak hezky povídá?
Nevím.
Možná máme srdce zlomená na stejných místech.
Nezaplaveme si?
- Otoč se. - Dobře.
Už můžeš.
Ahoj.
Máte ve středu nějaký test nebo něco?
Ne.
Proč?
Chtěl bych tě přemluvit, abys šla za školu.
Chci tě někam vzít.
Kam?
Nech se překvapit.
"Ahoj, můžu ti říct,
že se mi líbí tvoje tělo"
"Co se ti líbí?"
"Líbí se mi voje nohy"
"Líbí se mi tvoje ruce"
"Mně se líbí tvoje paže"
"Jsou moc hubený"
"Mně přijdou docela silný"
"Taky se mi líbí tvůj zadek"
"Neměl jsem to říkat?"
"Lituju, že jsem to napsal"
"Ne, bylo to nenucené a milé"
"Dobrou noc, Azo, brzy se uvidíme"
"Dobrou noc, Davisi"
Je milý a chytrý. A nejen proto, že chodí do placené školy.
Dává mi pocit, že jsem normální holka, do které se lze zamilovat.
A ty sama se tak necítíš?
Pořád jsem blázen, jestli myslíte tohle.
Na šílenství se nic nemění.
Chtěla bych, abys svůj duševní stav nenazývala šílenstvím.
Můžeme zkusit "odvahu"?
Bože, to je psychologický tah.
Víš, Azo, spousta lidí s úzkostmi má fungující romantické vztahy.
Jak mám mít přítele, když mě děsí představa líbání?
Intimita s cizí osobou trochu děsí každého,
zvláště pak ty, kteří ztratili někoho blízkého.
Co je?
Nespojujte to s tátovou smrtí.
Všechno není jen o něm.
Ale ty se bojíš přiblížit k tomu chlapci, takže to může být o otci.
Rozuměli jsme si víc než s mámou.
S ním jsem nebyla blázen.
Jen mi řekl:
"Můžeš se bát.
Život je plný nástrah."
Můžeme se vrátit k tomu klukovi?
Azo, budu upřímná.
Myslím, že tvá léčba se zpomaluje tím, že odmítáš pravidelně užívat svoje léky.
A myslím si, že tvé šance na vztah s tím roztomilým chytrým klukem
se tím taky sníží.
Myslím, že je to blbost.
Musím brát prášky, abych našla sama sebe.
Řekla jsi, že bys zabíjela, abys byla normální.
A vy jste řekla, že to moje mysl ze mě dělá mě.
Není to má mysl, jen prášky.
Je to jako "Hlava 22", ne?
Někdo je u dveří.
Ahoj, přišla jsem za bráchou.
Jo, já vím. Celý dopoledne se převlíká.
Davisi, je tu tvoje holka.
- Nejsem jeho holka. - Jasně.
Chceš něco ukázat?
Davis říkal, že jste s kámoškou chtěly najít tátu.
Ne, to ne...
- Chci říct... - Tak koukni na tohle.
- Uvolnění ze školy? - Na druhý straně.
To je jeho rukopis.
Maledivy, Kosovo, Kambodža.
Závodní ústí.
Davis říká, že v těch třech zemích se lidi schovávají, když je v Americe hledají,
ale nevím, co znamená to ústí. Říká ti to něco?
Ne.
Moc mě to mrzí, Noahu.
Dobře.
Ahoj. Promiň, že čekáš.
Dlouho jsem přemýšlel, jestli mi ten svetr sluší.
- Nesluší. - Je pěknej.
Můžeme jít?
- Máš vlastní letadlo? - Je tátovo.
Ale táta tu není, takže...
- A zaměstnáváte i pilota? - Koukáš na něj.
Pilotní průkaz získáš v šestnácti.
Voilà!
To byl fór. To je Richard, profesionální pilot.
- Ahoj. - Zdravím.
"Ahoj, mami, po škole jdu ven s Daisy,
přijdu pozdě."
Tak pojď.
Cože!
Dámo a pane, brzy přistaneme v Chicagu.
- V Chicagu? - Richarde, to mělo být překvapení.
Co děláme v Chicagu?
Překvapení.
Říkala jsi, že chceš na Severozápadní, ale nový věci nezvládáš dobře,
tak jsem myslel, že když ji uvidíš, už nebude nová.
Bude staronová.
A prohlédneme si kampus?
Něco lepšího.
Nemůžu uvěřit, že je tady profesorka Abbottová.
Dobře.
Máme devadesát minut. Pojďme na svobodnou vůli.
Vy, jíte Doritos.
Proč?
- Proč? - Protože máte hlad a vybrala jste si je?
Nebo proto, že reklama funguje?
Je to proto, že existuje daný osud
a vše je od začátku pevně dané a vy jste sem jen měla přijít?
Ve skriptech byla část, kde Kant říká: "Musí se předpokládat svoboda vůle."
Takže jsem si mohla vybrat jakékoliv jídlo a vybrala jsem si Doritos.
Četla jste skripta. Skvělá zpráva.
Když předpokládáme, že Kant měl pravdu, nepotřebujeme 90 minut.
Ale Kant o tom psal v 18. století, že?
Teď máme spoustu přístrojů, které sledují mozek.
V roce 2008 požádali dobrovolníky,
aby stiskli tlačítko buď pravou, nebo levou rukou.
A vědci zjistili, že dokážou naprosto přesně předpovědět,
kterou ruku lidé zvolí, sedm vteřin předtím, než o tom subjekt ví.
Takže se ptám, kdy jste si zvolila jíst Doritos?
A kdo to rozhodl?
Nemám tušení.
- Je těžké tyto pojmy definovat. - Musím tady studovat.
Co představuje svobodu volby ve světě,
kde jsou naše volby omezovány kulturními vlivy?
Dokáže vzít zaprášené filozofické otázky a udělat z nich tak moderní témata.
Proboha.
Tak jo.
Proč se schováváme?
Protože je támhle.
Promluv si s ní.
- A co jí mám říct? - Azo, to zvládneš.
Dobrý den, paní profesorko.
Chci se představit. Jsem Azza Holmesová. A jsem
vaše fanynka.
- To mi říkáte jako moje studentka? - Ne, jsem na střední.
Jsem tu na návštěvě. Jste důvod, proč sem chci jít.
Jste nejúžasnější člověk na světě.
Děkuji vám, ale ujišťuju vás, že to tak není.
Moc mě těšilo.
Paní profesorko!
Ano?
Bojím se, že nejsem skutečná.
- Pročpak? - Je to jako to, co jste řekla.
Mnohé moje myšlenky a úkony mi nepřipadají jako moje vlastní.
Nechci na ty věci myslet nebo je dělat.
A když hledám původce myšlenek, skutečné "já", nenajdu ho.
Znáte matrjošky?
Jsou duté a uvnitř každé je další, menší.
Otvíráte je, až nakonec najdete tu nejmenší, která už otevřít nejde.
Ale já nemám ten pevný konec.
Jen jsem pořád menší a menší.
To mi připomíná jeden starý příběh.
Velmi slavný vědec přednášel o astronomii ve velkém sále.
Popisoval, jak Země obíhá kolem Slunce a Slunce obíhá střed galaxie a tak dál.
Když skončil, stará dáma vzadu zvedla ruku a řekla:
"Profesore, při vší úctě, to, co jste říkal, je blbost.
Země totiž spočívá na zádech obří želvy."
Slavný vědec se samolibě usměje a říká: "A na čem stojí ta želva?"
A žena odpoví: "Samozřejmě na krunýři jiné obří želvy."
A vědec říká: "A tahle želva?"
A žena zvolá: "Nechápete? Je tam jedna želva za druhou."
Představujete si své "já", "já", které existuje nezávisle na okolnostech,
jako želvu na samém dně té hromady. Ale
možná jsou tam samé želvy.
Možná jste nekonečná.
A díky svým pochybám jste víc skutečná.
Ne méně.
Myslím, že tu uspějete.
Jak to šlo?
Jeho bakterie se právě připojují k tvým bakteriím.
To je jedno. Lidi se líbají pořád.
Miliony jeho organismů právě vstoupily do tvého těla.
Copak?
Jsi v pořádku?
Jo, jen...
Udělalo se mi špatně. Budu hned zpátky.
Co sis myslela? Všechno bylo v pořádku,
a tys to zničila tím, že ti strčil jazyk do pusy.
Proč to nejde?
Jsi nakažená.
Zabij ty bakterie. Hned. Hned.
Ticho!
Zabij je. Zabij je všechny.
Zabij jeho sliny.
Víš, co musíš udělat, tak dělej!
Azo, co se děje?
Když uvíznu ve svých myšlenkách,
nemyslím jen na ryby, o kterých jsem mluvila.
Jasně.
Příšerně mě děsí bakterie.
Pořád se bojím infekce.
A když se začnu bát, nedokážu přestat.
Proto se mi tak líbil ten obraz.
Je jako moje myšlenky.
Točí se ve spirále.
Takže teď přemýšlíš, jestli nejsi nakažená?
Tak nějak.
Z toho líbání.
Nemusíme se líbat, můžeme na to jít pomalu.
Ty to nechápeš.
Nemá to logiku.
Je to jako žít s démonem.
Teď je ti to možná jedno, ale nebudete to tak navždy.
Nejde o navždy.
Jsme teď.
Díkybohu.
Kde jsi byla?
Proč mi nezvedáš telefon?
Byla jsem s Davisem.
Vídám tě denně ve škole, Azo. Myslela sis, že se to nedozvím?
Nevím. Bylo mi to asi fuk.
- A kde jste byli? - V Chicagu.
V Chicagu?
- Co jsi dělala v Chicagu? - Neunesl mě, chtěla jsem jet.
Je mi fuk, jestli jsi chtěla jet.
Co kdyby se ti něco stalo a já bych netušila, kde jsi?
Nebo bys měla problém a potřebovala uklidnit?
Myslíš si, že mě uklidňuješ? Jak, mami?
Víš, proč mě Davis vzal dneska do Chicaga?
Na Severozápadní.
Protože si myslí, že můžu chodit do školy sama, v jiným státě.
Věří, že můžu studovat, co chci, a žít na koleji s ostatními.
Možná se mýlí. Možná nemůžu.
Ale je skvělý pocit mít konečně někoho, kdo věří, že můžu.
Azo!
"Mám 100 tisíc čtenářů! Oslavíme to zítra u Mychala! Pozvi Davise!"
"Jsem to, co dělám, ne to, co chci"
WOOKIOVÉ JSOU LIDÉ podle Hvězdných válek, Daisy R.
"Sexy Rey"
Chewy a já jsme byli na Tatooinu, kde jsme se zastavili pro nějaký náklad.
Byla se mnou samozřejmě i Ayala, nejlepší kamarádka
a největší zátěž.
"nejlepší kamarádka a má největší zátěž"
WOOKIEHO CHYBA
Ayala si sáhla do svých modrých vlasů a vytrhla pramen,
to byl jeden z jejích nervových tiků.
"Postavy"
Ayala nikdy nic nezvládala.
Čím víc se Ayala bála, tím víc všechno kazila.
"Wookieové a mléko"
Ayala se ušklíbla nad mým novým vznášedlem.
"Myslela jsem, že si šetříš."
Ayala měla to svoje od rodičů. Co mohla vědět?
Ayala nebyla zlý člověk. Jenom zbytečný.
"Můžu tě zase brzy vidět?"
"Azo? Haló?"
"Prosím, mluv se mnou"
"Omlouvám se, zkusím to"
Holmsie! Kde jsi celej den? Můžu jet s tebou k Mychalovi?
Máma si půjčila auto. A chci vědět, co tvý rande.
Nechápu to.
Vezme tě do Chicaga, zažiješ ten nejromantičtější den,
a už ho nechceš vidět? Muselo se něco stát.
- Dělali jste to? - Ne. Fakt se nic nestalo.
- To nedává smysl. Jsem si jistá... - Že jsem to podělala?
Cože?
Ne.
Jen jsi mi změnila jméno.
- Četla jsi můj blog? - Jo, četla jsem tvůj blog.
Jsi moje kámoška a nečekalas to?
Ani ne.
Píšu to od svých jedenácti, a nikdy jsi to nečetla.
- Co? Nikdy jsi neřekla. - To snad nemusím říkat.
Nejlepší přátelé by si měli dát pauzu od věčného rozjímání
o vnitřním fungování své mysli, aby přemýšleli i o jiných lidech.
Ayalu jsem napsala v sedmičce. Jo, nebylo to hezký, ale
asi jsem se tak vyrovnala s tím, že moje kámoška je...
Mychal říká, že jsi jak hořčice.
Víš? V malým množství jsi fakt úžasná, ale když je tě víc, je tě moc.
Chápu.
Přemýšlela jsi někdy o tom, jaký je to pro mě?
Pořád tě podporuju, ty mě nikdy.
Jasně, naše přátelství ti vyneslo jen padesát tisíc a přítele.
Nepůjdeš se mnou ani na tu výstavu. Nejlepší přátelé jsou...
Vím, že máš duševní problémy, ale jsi hrozně sebestředná.
- Nejsem sebestředná! - Jak se jmenujou moji rodiče?
Co dělají?
Jaký mám druhý jméno? Mám zvířátko?
Jsi prostě tak patologicky nezvědavá, že dokonce nevíš, co nevíš.
- Máš kočku. - Jo.
Gratuluju, Azo, mám kočku. Od svých pěti. Jak se jmenuje?
- Nevím. - Nevíš.
Nemáš ponětí, jak se cítím, protože se nikdy neptáš.
Myslíš si, že jste s mámou chudý, ale máš rovnátka
a auto a iPad. Myslíš, že je normální mít dům s vlastním pokojem?
A mámu, která ti pomůže s úkolama? Bereš svoje výhody jako kyslík, Azo.
A mě odsoudíš, že si koupím auto místo šetření na školu.
- A já se snažím a házím to za hlavu... - Přestaň mluvit!
Ježíši, deset let jsi nezmlkla!
Promiň, že to máš se mnou tak těžký, ale představ si, že jsi mnou.
Že jsi uvízla v mý hlavě, napořád.
- Omlouvám se. - Použiju Mychalovu chytrou analogii.
Představ si, že jíš jen hořčici a jsi od ní furt ulepená.
To jsem říkat neměla.
- Nesnášíš mě. Proč se furt vyptáváš? - Pozor!
Jsi v pořádku?
Myslím, že jo.
A ty?
Jsi zraněná.
Azo, ne!
Počkej.
Azo!
Ne.
Ne, ne, ne.
Hej, jsi v pořádku?
Je zničený.
Tátovo auto.
Zlato, dělám tuhle práci už dlouho, věř mi, táta se určitě zlobit nebude.
Pomozte mi!
Ahoj, holčičko.
Jsi v nemocnici, ale všechno bude v pořádku.
Mám tě moc ráda.
- Je Daisy v pořádku? - Má jen pár stehů na čele.
Bude v pořádku.
Zničila jsem Harolda.
Já vím, broučku.
Táta to auto miloval.
Táta miloval tebe.
Stalo se mi něco?
Máš natržená játra, ale vnitřní krvácení je mírné.
- Mám vnitřní krvácení? - Malé.
Nepotřebuješ operaci. Budeš tu jen pár dní na pozorování.
Co?
Ne.
- Nemůžu tady zůstat, mami. - Azo.
Prosím, udělej něco, já tady nemůžu zůstat.
Musím domů. Když tu zůstanu, dostanu infekci.
- Nedostaneš infekci. - Nejspíš už ji mám.
- Nemáš infekci. - V nemocnicích ji lidé dostanou.
- Nemůžu tady zůstat, mami. - Azo.
Krvácí ti játra, nemůžeš jít domů. Ale budu tady s tebou.
- Slibuju. - Musím domů.
Infekce právě teď napadá tvoje tělo. Je všude kolem tebe.
Jsi nakažená. Jsi plná bakterií, které tvoří kolonie.
Tvoří kolonie a ty je nemůžeš zastavit. Nemůžeš.
Nemůžeš mít přítele. Nemůžeš na vysokou.
Nemůžeš mít práci. Nemůžeš ovládat svůj mozek.
Nemůžeš.
Víš, jak to vyřešit. Je jediný způsob.
Zabij ji. Zabij tu infekci. Musíš.
Prosím, mysli na něco jiného.
Nesnáším být v tobě uvězněná.
Chceš se cítit líp? Víš, jak to udělat.
Dělá se mi z toho špatně. Chceš umřít na infekci?
To není racionální. Tvoje teď není tvoje navždy.
Zabij tu infekci! Hned!
Prosím, pusť mě ven! Udělám cokoliv. Můžeš mít to tělo, už ho nechci.
Jsem to, co dělám, ne to, co chci.
Toho se nikdy nezbavíš. Jsi posedlá démonem.
Chceš umřít na blbou infekci? Ne!
Jenomže umřeš. Já umřu. Ty umřeš.
Azo! Ne! Co to děláš? Přestaň!
Jsi nechutná.
Je mi z tebe zle.
Nejsi posedlá démonem.
To ty jsi démon.
Chceš něco k snídani?
Bolí mě žaludek.
Vypumpovali ti ho.
- Asi uhodneš, od koho jsou. - BRZY SE UZDRAV!
Volala jsem doktorce Singhové.
Nezlob se na mě, prosím.
Nevěděla jsem, co dělat.
Nejsem blázen.
Děkuju, mami.
Jak se cítíš?
No,
nic moc.
Myslím, že by bylo dobré, abys ke mně chodila pravidelněji.
Nesmíš být se svými myšlenkami příliš dlouho sama.
- Tak jo. - Dobře.
A myslím, že ještě jednou zkusíme tu expoziční terapii.
Půjdeme na to pomalu.
Ale, Azo, musíš brát své léky.
Nebo najdeme jiný lék, který na tebe bude lépe fungovat
a budeš ochotná ho užívat podle předpisu.
- Žádný nefungoval. - Zatím žádný nefungoval.
LUCIA ABBOTTOVÁ SEVEROZÁPADNÍ UNIVERZITA
"Děkuju za kytku"
"Applebee's?"
Ahoj.
Promiň, že mi trvalo tak dlouho, než jsem se ozvala.
Nevadí.
Potřebovala jsem čas.
Chybělas mi.
Ty mně taky.
Mluvil jsem s tvou mámou.
Byla moc milá a dost mi toho vysvětlila.
Možná mu dej pusu.
Bude to jiné.
Ne.
Nelíbej ho. Onemocníš.
Půjdeš zpátky do nemocnice. Něco tam chytneš.
Jak se cítíš?
Jsi tam?
Jo.
- Promiň. - Ptal jsem se, jak se cítíš.
Dobře.
Obecně.
Ale zrovna teď to dobrý není.
Můžeš si možná sednout naproti mně?
Doufala jsem, že se zlepším.
Beru všechny ty prášky a pracuju s doktorkou Singhovou.
Myslím,
že jsem tě chtěla dokonce políbit.
Myslím, že jsem na tom líp,
ale asi ještě
ne dost.
Možná si můžeme psát?
Já jen...
Chci být blízko tebe.
Ahoj. Jak se má Davis?
Dobře.
Pojď sem.
Víš, když jsi začala mít ty myšlenkové spirály, byla jsem zmatená.
Byla jsi tak šťastná holčička, a najednou ses všeho bála.
A já jsem ti nemohla pomoct.
Ale tvůj otec mě z toho dostal.
Zní to šíleně, ale nutil mě koukat na můj odraz v zrcadle
a říkat nahlas všechny věci, které jsem udělala správně.
Zabralo to.
Aspoň pár minut před spaním
jsem se pak cítila dobře.
On mě naučil být šťastná, že jsem tvá máma.
A teď je pryč a nikdo mi nedodá klid.
Takže se celý den bojím, že se stane něco špatného.
A děsí mě, že tě zklamu.
- Nezklameš. - Dobře.
Udělám to, jestli chceš.
S tím zrcadlem.
- Společně to zvládneme. - Ne, to je dobrý.
Díkybohu. Bylo by divný něco takovýho dělat.
Azo, až bude garáž předělaná,
pronajmu ji, abych ti zaplatila školu.
- Vážně? - Půjdeš na vysokou, kam chceš.
A víš proč?
Protože se nevzdáváš. To je jedna z věcí, co na tobě miluju.
Bez ohledu na strach se pořád dál snažíš.
Mami, můžu si půjčit auto?
Davis řekl, že chce být blízko, a to teď nezvládám,
ale své přátele chci mít blízko, i když mě to ničí.
Když už si všechno říkáme,
když jsme se s Davisem setkali, dal mi 50 tisíc.
Jinak by šly na hatérii. Dám si to na vysokou, jo?
Super. Čau. Te quiero mucho.
UMĚNÍ V PODZEMÍ
"Potok Zavoda: Projekt Pickett Engineering"
Jsi tady kvůli Daisy.
Musíš tu být.
NEJDE O TO, JAK ZEMŘEŠ, JDE O TO, JAKO KDO ZEMŘEŠ
- Ahoj, Azo. - Ahoj.
Nečekal jsem, že přijdeš.
Je mi tak líto té nehody a těch jater.
To nic.
Je to krásný.
Nerozumím umění, ale i tak můžu říct, že je to krásný.
No, to nevím. Ale díky. Žes přišla.
Chtěla jsem podpořit kamaráda.
Je to nová věc, kterou zkouším.
Co játra?
Zahojená.
Jak se máš ty?
Nic mi nebylo.
I když podle Mychalova chování to nepoznáš.
Pojmenoval šest mých stehů a napsal na každý z nich milostnou báseň.
Je mi to vážně líto.
Zasloužila by sis tu nejlepší citlivou kámošku na světě.
- Ne takovou, co tě přizabije v autě. - Bože, Holmsie.
Asi se vážně nenávidíš.
Abys věděla, už jsem ti dávno odpustila.
- A promiň mi tu Ayalu. - Nemusíš se omlouvat.
Ale jo,
musím.
Jasně, někdy jsi únavná, ale nejsi jako hořčice.
Jsi nejúžasnější člověk, jakýho znám.
Miluju tě.
Chci být pohřbená vedle tebe. Budeme mít společný náhrobek.
Bude na něm: "Holmsie a Daisy. Všechno dělaly spolu.
Kromě těch hnusů."
Nejsem jako hořčice, spíš jako Indianapolis.
Měli tuhle nic moc řeku, ale pracovali s ní.
Vybudovali pěkný město.
Není skvělý, ale ujde.
Dvě mínus.
Myslím, že nejmíň dvě plus.
Ty i to město.
To panorama,
tunely,
most.
Ta stoka.
Ta pneumatika,
ten kus betonu, ten...
- Co je to? - Počkej.
- Daisy, tamhle! - Co?
Není to...
Zavoda.
Daisy, kde končí řeka, říká se tomu...
Ústí.
Tohle je Závodní ústí.
Co?
To napsal Pickett, než utekl.
Co je to?
Vzkaz pro Davise a Noaha.
Ten nejhorší vzkaz.
Myslíš, že skočil?
Zavoláme policii?
Nechci, aby se to dozvěděli od policajtů.
O DVA MĚSÍCE POZDĚJI
Tak, jak vypadám?
- Jako bys chtěla skórovat. - Je to moc? Mám se převléct?
- Ne, vypadáš skvěle. - Tím myslí sexy.
Do toho!
Řekni Evanovi, že jestli nepřijdeš do jedenácti, máš průšvih. Velkej!
- Ty jsi na mě nějak moc mladý. - Dobrý večer.
Je tady Aza?
Davisi.
Ukradl jsem ho ještěrce.
Děkuju.
S Noahem se stěhujeme.
Kam?
Do Colorada.
Noah tam půjde do speciální školy.
Musíme začít znova
po tom všem.
Kdy odjíždíte?
Zítra.
Seš skvělej brácha.
Legrační slovo, viď?
Zaláskovaný.
Nemůžeš být nic jiného "za-".
Zapřátelený nebo zanadějený.
Můžeš být jen zaláskovaný.
Když neodejdu teď, tak nikdy.
Já vím.
Sbohem, Azo.
Třeba se vrátí.
Jo.
Třeba.
Nikdo neřekne "sbohem," když tě chce znovu vidět.
Daisy?
Jo?
Myslíš si, že jednou budu mít opravdovej vztah?
Ano.
Myslím, že budeš.
Myslím, že ty, Azo Homlesová,
budeš mít nádhernej život.
Myslím, že půjdeš na vysokou a budeš studovat, co budeš chtít.
- A vybuduješ si kariéru. - "MSc. A. Holmesová, neuropsychologie"
Budeš na sebe hrdá.
A myslím, že budeš s někým
fakt skvělým.
Myslím, že ty, Holmsie, prožiješ neuvěřitelnej milostnej příběh.
A myslím si, že jednou budeš mít i rodinu.
Urveš si celej život pro sebe. Vím to.
Ale nechci ti lhát.
Občas to bude těžký.
Myslím, že občas se tvůj život rozpadne.
NEMOCNICE INDIANAPOLIS
Ale ty ho vždycky slepíš.
A nikdy nebudeš sama.
Slibuju.
Protože vždycky budeš milovat a budeš milovaná.
A láska je to, jak se staneš člověkem a proč.
Láska, Holmsie,
ta tě dělá skutečnou.
JEDNA ŽELVA ZA DRUHOU