Následuj srdce své, vysoko nade vše.
Pouto už máš, magie září, přátelství se dál utváří.
Plň si sny. Buď volný a utíkej.
Utíkej.
Svému osudu věřit nepřestávej.
Následuj srdce své, vysoko nade vše.
Pouto už máš, magie září, přátelství se dál utváří.
- Tak následuj srdce své. - Následuj srdce své.
- Vysoko nade vše. - Vysoko nade vše.
Následuj srdce své.
JEDNOROŽČÍ AKADEMIE
Nemůžu tomu uvěřit, Polárko. Je to tady jako ve snu.
Poběž. Chci vidět všechno.
Jo!
Neuvěřitelné.
Chmurná magie.
Polárko, počkej!
Zpomal! Počkej na mě!
Tati?
- Tati. - Sofie.
To nechápu.
Co tady děláš?
Moje zářivá hvězdo.
Chybělas mi.
I tys mi chyběla, Polárko.
Havranice. To není možné.
Sbohem, jednorožcí jezdče.
Tati! Ne!
Sofie, musím ti něco říct.
Ne!
Tati!
Vstávat a cvičit, Sofie!
Další zlý sen?
Jo.
Vím, že táta je pryč, ale jako by tam fakt byl.
Teď mi chtěl říct něco důležitého. Ale byla tam i Havranice.
Ale byl to jen sen.
Polárčina magie proměnila Havranici v kámen.
Ona i její chmurná magie jsou fuč.
Promiň. Vím, že jsi jednorožčím jezdcem ráda,
ale musí to být těžké, když ti to připomíná tátu.
Chceš o tom mluvit?
Od toho jsou přece nejky!
Nejlepší kámošky navždycky, fakticky.
Díky, ale měly bychom se připravit na hodinu jízdy.
Už běžím, nejko.
Co bude paní Divolesová chtít dělat dnes? Skoky? Závod?
Slyšela jsem „závod“?
- To doufám! - Já ne.
Pořád se učím, jak správně držet tělo.
Podle Třpytoknihy bych měla sedět v sedle, ne na něm.
Moc to hrotíš, Laylo. Prostě to prociť.
To se ti řekne. Ty jezdíš na koních od mala!
Dostaneš se do toho. Hezky pomalu.
Hezky pomalu.
Hrozná rada pro závodění.
Ani nevíme, jestli budeme závodit.
Vždycky závodíme. Jedničko, už běžím.
Ha! Říkala jsem to. Je to jednička.
Ránko, Valentino.
Není to skvělé, když se svým jednorožcem máte oba dobré vlasy i hřívu.
Mně a Uhlíkovi se to děje pořád.
Nám s Potokem se to děje ještě častěji než pořád, Valentino.
Máme skvělé vlasy každý den.
Až na dnešek.
Tady, Květko. Jak se vyspal nejlepší jednorožec na světě?
Ano, zase jenom čtu, Vločko. Nedívej se na mě tak.
Ahoj, jezdci ze Safírové koleje. Připravení na dobrodružství?
Protože místo ježdění po zaprášeném okruhu
se dnes vydáte na Bobulovou stezku!
Ta stezka je prý nádherná.
Takže závod nebude?
Ne. Dnešek je o zábavě a sblížení se s vašimi jednorožci.
Kde je Rory?
Už jdu, paní Prvosenková.
Načapala jsem ho při dalším žertíku.
Zjevně si myslel, že vpustit křídláčky do knihovny bude vtipné.
Vtipné? Spíš legendární.
Není to hezké? Cítím, jak naše pouto roste.
Poběž, Uhlíku. Ujedeme těm nulám a vybereš si ty nejlepší bobule.
Věděla jsem, že to bude závod. Jedem, Potoku!
Pojeď. Předjedeme je, nejko.
Co? Mám se za ní rozjet?
Nejsem zvyklá mít nejlepší kámošku.
Nejky navždycky a fakticky?
Trochu přehnané, ne?
No dobře. Fajn.
- Jedeš, Laylo? - Jo.
Jdeme na to s Vločkou hezky pomalu.
S dovolením, Laylo. Projíždím. Mám tu prácičku.
A nebo…
Na chvíli si odpočinu.
Tak jo.
Jo! Do toho, Květko!
Lup ho tam. Přímo do koše.
Isabel a Potok mají 101.
Jen 101? Slabý.
Já už překročila stovku dávno. Vidíš?
Uhlíku!
Jestli soutěžíte v bobulích, vedeme my se Sofií.
Ne nadlouho.
Máš to mít.
Bobuloboj!
Pozor na vlasy.
To nic, Polárko. Jsou to jen bobule.
- Kam jedeš? - Počkej, nejko!
Copak se děje?
Utíkej! Tak se mi to líbí.
Tohle nebude závod.
Možná Polárka jen snědla zkaženou bobuli.
Proč jedeme za ní?
Co hledáš?
Polárko, stůj!
To nic. Už je to dobrý.
Ano! Ani jsem se nezapotila.
Sofie, co je s Polárkou?
Myslím, že něco hledá.
Co? Nějakou starou zeď?
Podle Květky je to něco víc.
Tajné dveře.
Otevřeme je.…
Já nevím. Možná jsou zavřené z nějakého důvodu. Počkáme a…
Tak asi vyřešeno.
Nechci zažít jeho špatnou stranu.
Nemá špatnou stranu.
- Teda! - Mazec.
Hezký objev, Polárko.
Slyšelas něco?
- Jdeme s Polárkou dovnitř. - Samy nepůjdete.
- My s Uhlíkem nečekáme. - Já první.
Tak jo.
Paty, boky, rameno a ucho v přímé linii. Nebo křivé?
Co se tu stalo?
Kachňata potřebují chleba.
Zastavili jsme? Nebo jedeme ještě pomaleji?
Ne! Něco se stalo. Kam se poděli?
Možná hrajou na schovku?
Sofie! Vylez, ať jsi… nejsi tu.
To není dobrý.
Podívej, sjeli ze stezky.
Jo. Jestli ale mají potíže,
co kdybychom zrychlili a jeli rychleji než želva?
Želva? Kéž by. Ty mají aspoň tvrdý krunýř.
To je úžasné.
Jo, jako naše přátelství.
Myslíte, že to stvořili jednorožci? Jak by drželi ty nástroje v kopytech?
Ať už je to cokoli, očividně je to speciální.
- Asi tudy. - Tak jo. Já jedu tam.
Neměly bychom se rozdělovat, že Sofie?
- Jo, jasně. - Super.
- Zůstanu se Sofií a ty, Isabel… - Fajn. Jedu s Valentinou.
- Ty jo! - No ty jo!
To je ta nejkrásnější zeď, jakou jsem kdy viděla.
- Neslyšelas něco? - Jen jak mě zdržuješ.
Asi vítr.
Tak jo. Hustá tajná místnost.
Ale jak se odsud dostaneme?
To nevím. Ale jestli budu uvězněná v krásném, ale divném chrámě,
jsem ráda, že s tebou.
Podívej.
Tak zářivé.
Jako by to ty sochy chránily.
Chci se toho dotknout.
To raději ne. Co když to rozbiješ?
Kdy jsem něco rozbila?
Ráno u snídaně sklenici?
Přistála mi na nose víla osudu.
Jejich křídla lechtají.
- Polárko? - Květko?
- Dotkla ses toho? - Fakt ne!
Drahokam!
Co se to děje?
To jsou ale hřívy!
Potoku! To je jednorožec s vodní magií jako ty!
Pěkná ozvěna.
Na víc nemáš?
Ozvěna!
- Tos udělala ty? - Ne. To tvoje ozvěna.
Je čas zmizet.
Sbohem, hřívy.
Pořád se to třese!
Zachráním vás, drahokamy!
- Jak se dostaneme ven? - Musí tu být tajné tlačítko.
Možná je to na heslo. Jednorožci.
Drahokam. Růžové lístky. Slanina?
Co? Na mého psa to fungovalo.
Skvělé, Květko! Říkala jsem, že jsi nejlepší.
Poběž.
Avo, dveře jsou tudy.
Určitě? Já myslela, že tudy.
Chrám Strážců, o kterém jsem četla ve Třpytoknize!
Chrání relikvie jednorožců.
Takže ony šly do starýho muzea a mě nepozvaly?
Jaká škoda.
Laylo! Rory!
Nechoďte tam, není to stabilní.
- Kde jsou Sofie a Ava? - Nejsou tu?
Asi jsou pořád uvnitř. Jedu tam.
To je chmurná magie?
Vždyť jsme ji zničili, když jsme porazili Havranici!
Co tu ještě dělá?
Dlouho tu nebude. Znič ji, Uhlíku.
Aha. Tak to jsem nečekal.
- Musím to říct tetě. - Musíme zachránit kámošky.
Jsou uvězněné v hroutícím se chrámu!
Fajn. Vypálíme další dveře.
- Tak? - Teplota tání kamene je moc vysoká.
Musíme vymyslet něco jiného.
Nebudu se zpomalovat myšlením. Pořádně foukni, Bouřko!
Tak nic.
Tamhle.
To stihneme.
Nebo možná ne.
Na druhou stranu, aspoň ustalo to práskání.
Avo? Vidíš to?
- Kéž bych neviděla. - Polárko, to jsi honila?
Není divu, že byla vyděšená. To je magie od Havranice.
Je zpátky, jako v mém snu.
Co budeme dělat? Je to moc daleko, to nepřeskočíme.
Ale jo, s trochou pomoci.
To je nádhera.
Ty první, Avo.
Tak jo. Pojď, Sofie!
Sofie!
Jsem v pohodě.
Nic mi není.
Držte se. Zachráníme vás.
Ne. Běžte s Květkou napřed. Dohoníme vás.
Tohle dělám v tělocviku pořád. Jenom…
Ne! Já tě neopustím!
Řekla jsem běž, Avo. Zmizte, než se to tu celé zřítí.
Myslelas, že vás tu necháme viset?
To bylo úžasné.
Fakt jsi moje nejka navždycky a fakticky.
No bodejť! Vždyť ti to říkám pořád.
Promiň. Jenom…
Měla jsem problém to říct, protože jsem nikdy nejku neměla.
Tak teď jednu máš. Vždycky ti budu krýt záda.
A ty mně.
Odteď budeme čelit nebezpečí společně, jo?
Nejlepší kámošky…
Navždycky. Fakticky.
- Náramky přátelství? - Ty jsi ale vynalézavá, Květko.
Padáme odsud!
Sofi? Nebyly tu předtím dveře?
Asi už budeme „společně čelit nebezpečí“.
Sofie!
Následuj srdce své, vysoko nade vše.
Pouto už máš, magie září, přátelství se dál utváří.
- Tak následuj srdce své. - Následuj srdce své.
- Vysoko nade vše. - Magie září, přátelství se utváří.
Následuj srdce své.
Překlad titulků: Beata Krenželoková