Emergència 742, dona inconscient amb una ferida al cap.
Olivia, em sents?
SYDNEY, AUSTRÀLIA
Olivia, em sents?
- Merda. - Tranquil·la.
- Tranquil·la. No. - Ets en una ambulància.
No. Necessito…
Deixeu-me sortit.
- Tranquil·la. - Surt.
- Para. - Què… Vull sortir!
- Srta. Healy… - Ai, el pit!
- No, he de tornar a casa. - Agafa-la.
No! Vull anar a casa!
NOVA YORK, DOS DIES ABANS
Perdona.
- Massa contacte visual. - Sí.
- Em corro. - Sí.
Ja pots marxar.
- Mengem alguna cosa? - No puc.
Et deies… Kevin?
- Demà? - Impossible.
Demà seré a Austràlia.
Ja.
De debò. La meva millor amiga en fa 40.
Hi vaig dos dies per sorprendre-la.
Que intens.
L'existència és aleatòria i la vida, curta.
Si no n'aprofites cada instant, quin sentit té?
Ja.
Hola.
- Hola. - Hola, Liv.
- Bona recomanació, aquell bar. - Les ostres sempre funcionen.
Mi-te-la.
LA LIV HEALY DEVORA BROOKLYN
BANQUET ROYALE, EL PROGRAMA
Som-hi.
Hola, Valerie.
Tranquil·la. No et clavaré la tabarra per ser jutge.
Tot i que mantinc la candidatura:
"Els millors xefs i la millor periodista gastronòmica de Banquet."
Jo. Jo m'hi enganxaria.
Sé que no soc l'opció obvia, però…
Jo també m'hi enganxaria.
De fet, crec que un milió de persones de 120 països
s'hi enganxaria.
T'escullo a tu.
No fotis!
- Escrius molt bé. - Ostres.
Tens molt bon paladar.
Els xefs et respecten.
I el teu rotllo australià… el puc vendre.
Hosti. No em noto la cara.
- Això és real? Tinc la cara rara? - Només un problema.
Fora del sector, la Liv Healy no és ningú.
Ostres, quin mal.
- Cert, però fa mal. - Els productors no ho veuen clar.
Els he de demostrar
que la teva veu pot arribar al públic general.
I tant.
Com, exactament?
Has d'escriure un article,
alguna cosa que et faci més coneguda mundialment.
Han de veure que arribes al gran públic, que els ets familiar, que et fas viral.
El llançament és d'aquí un mes. Demà parlem de l'estratègia.
Pot ser dilluns? He d'anar a Austràlia.
Sí, és clar. Passa-t'ho bé.
Sí.
- Dilluns comencem. - Hosti.
Passaràs de ser la Stefani Germanotta
a la puta Lady Gaga.
Hòstia, m'encanta.
Marxo. He de donar la pastilla de l'epilèpsia al gos.
Fins aviat.
Prepara't.
No la caguis.
Estic de celebració.
Nyam.
Merda.
Sí!
- Salut. - Gràcies.
Aviat començarem l'aterratge a Sydney,
on hi ha una temperatura de 38 graus.
AEROPORT DE SYDNEY
- Hòstia puta. I aquesta humitat? - Benvingut a Sydney.
Moltes felicitats!
Et desitgem tots, Amy…
Amy!
Hòstia puta!
Ja ho sé! És el millor regal!
Ostres!
És millor la nostra fregidora d'aire.
Què?
- Hola. - Sí que és el millor regal.
Que bé que hagis vingut.
No m'ho podia perdre, boja.
Té. Aguanta'm tot això.
Faré un brindis.
Ostres, no tinc copa. Gràcies.
- Molt bé. - Me l'estava bevent.
Hola a tothom!
Hola! Com va?
Amy Kwan,
ets un ésser humà preciós i perfecte.
Ets la meva amiga incondicional des de l'insti i la meva ànima bessona.
I no hi ha ningú en aquest món que…
Merda.
Hòstia puta!
Que comenci la festa!
Desperta't, capgròs!
Fora!
Quina pesta!
Hosti.
No fotis. Què hi fas, aquí?
Coses de la boda amb la mama.
- Benvinguda a casa. - Fora.
NÚVIES
Ja tenim oficiant, però he parlat amb la florista
i les peònies estaran fora de temporada.
Haurem d'optar pels Lilium.
Llàstima! T'encanten les peònies.
Però els Lilium també quedaran bé. No, Liv?
¿Què els semblaria als antics gais
que entris en una institució antiquada
que es basa en l'opressió i la possessió?
Que així la modernitzo.
Una mica de vitamina C.
Una canyeta?
- Sí! - Uau.
Veure tant de patetisme és dur.
Visites ta mare cinc vegada la setmana, Gaz.
No tan sovint.
M'encanta tenir-vos a casa.
- Què vols per sopar? - Sorprèn-me.
Ai, no! Les teves costelles de corder. Són delicioses.
Tinc una gran notícia.
Escolteu.
Xefs de renom internacional competeixen per coronar-se millor del món.
Aquesta tardor arriba Banquet Royale, la nova obsessió culinària.
És un programa i en seré una jutge.
Però tu no ets escriptora?
Una gran escriptora. Per això em volen.
Perquè comparteixi el meu paladar amb tot déu.
Saps qui cuina de meravella?
L'Andrea Seidelman.
La recordes de netbol?
- Son pare estava bo. - Son pare estava bo.
Va fer un pa de dàtil deliciós
per a la recollida de fons del club de surf.
Què cony hi té a veure?
Jo només dic que no era gens sec.
Ai, perdona, que no era gens sec.
Olivia!
Necessito aire.
Quin…
Mama, és un perill per a la salut.
Això la teva cara.
Deixa-ho. Trobaré algú disposat a parlar.
- Evie, pausa TikTok i fes-te el llit. - TikTok no es pausa.
Si vols anar a ca la Sarah, puja ja.
Hosti, calma't, Amy.
Que soc ta mare.
Quina actitud!
Com tu a la seva edat.
Ha arribat la factura d'ahir.
No semblava una taula de 700 dòlars.
Almenys va ser memorable.
Sí, és bonic que la Liv hagi travessat mig món per tu.
Però tu vas organitzar un dinar preciós.
De fet, ets tan dolç i comprensiu
que no t'importarà que porti la meva millor amiga als premis.
Primer perdo 700 dòlars i ara això.
Sermonejo la Liv sobre els premis des de l'uni.
Si us plau.
D'acord. Miraré una pel·li d'esmòquing.
Ets el millor.
Eh, mitja merda!
Les meves coses!
Vine aquí! Truqueu a la policia!
Ai, no, que són cares.
Hòstia!
Espera! Ai, quin mal.
- Ostres. - Estàs bé?
- M'han fotut la bossa. - Vine.
Sou la poli. No podeu fer res més?
Té el meu permís de residència. No em puc quedar aquí tirada.
Em podeu informar si apareix?
Sí, és poc probable, però…
Gràcies. Colla d'imbècils.
Aigua alcalinitzada?
Sí, gràcies.
Tens una aura molt morada.
Ostres, s'acaba de tornar vermella.
Espera, te la netejo.
Ja, gràcies, bona dona,
per l'aigua màgica, però marxo.
Espera't.
Tinc una cosa per a tu.
Hematites.
Fa prendre terra i estabilitza.
No necessito prendre terra.
Demà marxo en avió i m'han fotut el permís.
He de descobrir com tornar als EUA.
Ja, crec que aquest cristall no el tinc.
No fotis. No necessito cap cristall, sinó un…
Necessito un miracle.
Fas miracles.
Gràcies. Te'n dec una.
El meu contacte t'ha aconseguit cita al consolat demà a les deu.
Et faran un duplicat i podràs agafar el vol.
Ets la deessa dels contactes. Moltes gràcies.
Ja ho sé. I…
aquí no s'hi fuma, entesos?
Dic als nens que no a les drogues. Sabran que soc una hipòcrita.
Oh, quina passada.
Molt bé, què em poso?
- Què et sembla? - Hosti, quins ovaris!
- Els tens ben posats. - Eh, deixa els meus ovaris!
És un compliment. Vull dir que… Sí.
Ja tens el discurs d'agraïment?
- En tinc prou amb la nominació. - No siguis falsa, Kwan.
- Sé que vols guanyar. - Sí, però això no es diu.
Per què no? Ets l'hòstia.
Això no vol dir que aquesta asiàtica guanyi contra tres Chris.
Ja. I la teva cara de bona perdedora?
Ah, sí.
Ostres, no. Para. Sembla que vagis restreta. No.
No ho sé fer.
- No. - Entesos.
I per què no m'acompanyes aquesta nit?
Què?
Amb tota la gent que m'ha rebutjat o despatxat?
- Sí. - És la meva visió de l'infern.
Ja, és clar.
Per això vaig marxar a Nova York, ja ho saps.
Però ara et va de puta mare, entesos? Quina és la millor venjança?
Si dius "viure bé", et foto una hòstia.
No, refregar-los el teu èxit per la cara.
Seràs jutge d'un programa elegant
i he demanat un gran favor per aconseguir hora al consolat.
D'acord, vindré.
Però només si em deixes posar això.
No t'hi atreveixes.
Recordes que em vaig tirar el germà del Doug?
- Què? - Què?
Gràcies.
Sí. Moltes gràcies.
- Hola. - Hola, nena!
- Hola, Mary. - Ja m'han dit això de la bossa.
- Sí. - Vols un xupa-xup?
- Sí. És clar que sí. Gràcies. - Quina sorpresa.
- Què fas aquí? - Vinc a veure el Dr. Price.
- Per què? Què passa? - Això queda entre ell i jo.
I no soparé a casa, perdona.
He promès a l'Amy que l'acompanyaria als premis de periodisme.
Ella passa per davant de la família?
L'Amy és família.
Però em podries portar al consolat demà?
- He de renovar el permís. - Per què corres tant?
Ara ets aquí. Per què no et quedes fins al casament?
Mama, el programa de la tele. Una oportunitat que em canviarà la vida.
Demà porto el Gareth i el Dalbert a emprovar-se els vestits.
Genial. Doncs vinc amb tu i el Galbert.
O Dalgaz.
Què tal Gazert?
Bé, Mary. Toca-la.
No acostumo a prescriure benzodiazepines.
Només és per relaxar-me per a una porqueria de premis.
A Nova York en donen com si res.
- Això no és Nova York. - Ja ho sé.
Com et trobes en general?
Bé, estic forta com un roure.
- Surto com quan tenia vint anys. - Sí.
Et segueixo a Instagram.
Que bé que es mantingui al dia.
Això no pot ser.
150/90.
És molt alta per a algú de la teva edat.
Deu ser perquè avui m'ho han fotut tot.
I la mare s'ha empipat perquè no hi vaig a sopar.
- La Lorraine és una bomba de rellotgeria. - Sí.
Però deu ser maco tornar a veure ta mare i ton pare.
El pare va morir fa 24 anys.
Com a doctor seu, o va cometre un error garrafal
o sap alguna cosa que jo no sé.
Valga'm Déu.
Perdona'm. No sé en què estava pensant.
Ja.
Molta gent, ho sé.
- La flor i nata del periodisme australià. - Nata agra.
Amy, t'envio bones vibracions.
Liv Healy, Jeremy Jackson, periodista d'actualitat a The Standard.
Vinga, anem a emborratxar-nos.
No, són les dues per a mi. Això és la guerra.
Vull demostrar a la Helen que soc guai i professional alhora.
- Estàs obsessionada amb la teva cap? - Sí, fa por.
M'encanta. Socialitzem?
No. Odio tothom menys a tu.
Però ves-hi tu. T'estimo.
Steven Rogers.
Olivia Healy.
Encantat.
Vaig ser la seva becària a Star.
M'escrivia per queixar-se de la seva dona.
- Em deus confondre. - No, era vostè.
No li agradaven les meves idees i deia que no sabia "aprofundir".
Ara treballo a Nova York.
Escric sobre gastronomia i actualitat per a grans revistes.
Segur que escrius coses molt profundes.
Disculpa, Olive.
M'he de preparar per rebre el premi d'honor.
LAVABO UNISEX
Cony de trasto.
Tranquil·litza't, dona.
Dotze hores i foto el camp.
Vint per una ratlla.
Cent.
Collons. Quant vols per la bosseta?
Dos-cents.
Fet, però que quedi clar
que el preu dels narcòtics en aquest país és abusiu.
Claríssim.
Hola, Jez. Benvingut a la festa. T'hi apuntes?
Fa molt que no em poso a esquiar.
Diuen que "carpe el diem", amic meu.
Gràcies.
No creus, Liv?
Que l'Amy té un talent especial.
Està establint precedent.
És un monstre.
Però, com has dit, guanyarà algun paio blanc.
El sistema està trucat.
Per això no crec gaire en aquests premis.
Millor, perquè a ningú li importen una merda. Creu-me.
En això no hi estic d'acord.
Un dels nostres articles ha destapat una operació de tràfic de persones.
A The Standard volem…
Però saps que l'Amy és massa bona per a The Standard.
Però en aquest cul de món no pot aspirar a res més.
Què?
Més us val tenir-la contenta perquè no marxi.
Vaig a seure.
D'acord.
- Tia, què cony fots? - Què?
- Has insultat la meva cap. - He dit que ets genial.
A tu això et sembla una fotesa, però a mi m'importa.
I per això he vingut, tot i que és una tortura.
T'has drogat?
- Què té de dolent intentar divertir-se? - Que sempre et passes.
Sento ser una vergonya.
- M'has suplicat que vingués. - Ha sigut una mala idea.
Molt bé, doncs, si això és el que penses, me'n vaig.
Vinga, seiem.
- No. Deixa-ho, me'n vaig. - Liv!
Surt.
Bona nit a tothom.
Benvinguts als Premis Nacionals de Periodisme.
Quina emoció, no?
M'encanta el periodisme!
I el guanyador és
Chris Whiteman!
La pròxima vegada.
Mira què ha portat la policia.
El meu permís!
Què tal els premis?
Ha guanyat l'Amy?
No hi és.
Ni la copa menstrual.
Hòstia.
Per què volen el permís?
Jo flipo.
Collons.
Oh, reina.
Hi haurà més premis.
Sincerament, el premi m'és igual.
No em toquis el clàxon.
Perdona, Dal, però faré tard.
No ets l'única que està molesta.
Amor, la Vanessa té cangur, o sigui que vindran.
La Liv és l'única que no ha confirmat l'assistència a la boda.
- La germana del nuvi ha de confirmar? - Si vol menjar.
És com si volguessis fer-te pregar.
- Calla. Per què? - Sempre ho fas.
T'agrada ser el centre.
No puc evitar ser el centra d'atenció.
Accelera, inútil!
- El clàxon és per al conductor. - Hòstia.
Vas boicotejar l'últim Nadal de la iaia.
Per una bona causa.
Assetjar un noi d'Amnistia Internacional no és una bona causa, Olivia.
I et vas tirar la meva parella per al ball de l'insti.
Et vaig estalviar una experiència incòmoda.
I al funeral del papa vas beure i et vas desmaiar al jardí.
- Sobre les petúnies. - Sí.
Estava de dol.
Tots estàvem de dol,
però no sé com sempre acabes sent el centre d'atenció.
Si tan insuportable soc, per què m'aguanteu?
Vinga, només ens divertim, Livvie.
Sí?
I què té de divertit que la teva família es foti de tu?
No només nosaltres.
Doncs no vindré a la boda.
- Olivia. - No.
No.
És massa a prop del llançament. Deixa'm aquí mateix.
- No puc parar. - M'és igual. Para un moment.
- Para! - Em multaran.
Olivia.
Amb un oceà entremig, podrem tornar a ser feliços.
ESTATS UNITS D'AMÈRICA
Olivia Healy.
- Hi ha cap Olivia Healy? - Sí, soc aquí. Hola.
Hola.
Ostres.
Desi els seus objectes personals.
No cal ser tan sec.
Molt bé, Chad, he tingut uns dies fotuts
i necessito fotre el camp.
Segur que ha patit molt.
Doncs sí. Resulta que m'han robat.
O sigui que, si em pots segellar això
o el que sigui que fas, genial.
Compleixo ordres del Govern, no seves.
I he de revisar tots els casos a consciència.
El més mínim error pot invalidar una sol·licitud.
- Entesos, però està tot en regla. - Això ho decidiré jo.
Hem començat amb el peu esquerre. En realitat soc encantadora.
Sí que sembla un encant.
Doncs sí.
És que tinc un mal dia, perdona.
És que… Necessito tornar a casa…
Si calla cinc segons, podré fer la meva feina.
Podries parar?
Para de donar copets d'una vegada, si us plau.
- No m'alci la veu. - Perdona.
- Està bé? Té mal aspecte. - Sí.
- No pot volar si està malalta. - No ho estic.
Tinc motius per creure que menteix
i, si és així, no li puc donar el vistiplau.
Senyora.
Senyora?
Merda. He d'anar a casa.
Vull anar a casa.
- Tranquil·la. Aviat hi serà. - Agafa-la.
Estàs feta una merda.
Molt bé, desconeguda.
Em pots firmar aquest formulari?
El colesterol i la tensió pels núvols i antecedents familiars de cardiopatia.
No passes.
- Què? - La revisió mèdica.
- El primer pas per aconseguir el permís. - Ja el tinc.
Ja no.
Què? Per què?
El consolat considera que la mala salut et converteix en una càrrega per als EUA.
Com a metge aprovada pel consolat,
m'han assignat la teva avaluació i dic…
que suspens.
No.
Hòstia, perdona.
La meva cap creu que torno
perquè em recomani per a un programa. És una oportunitat única.
Inoportú, però no és problema meu.
- Tens el tacte al cul. - I tu la freqüència en repòs.
D'acord. Torna'm a fer la revisió.
Dona'm temps per millorar.
D'acord. Fins d'aquí un any,
Un any… No, he de ser a Nova York d'aquí un mes per al programa.
Escolta, has de baixar el colesterol de 6 a 4,5,
la pressió a 120/80
i la freqüència cardíaca en repòs de 105 a almenys 75.
És impossible en menys d'un mes.
- No em coneixes. - No, ni vull.
Estaré tan sana que clavaré la revisió,
tornaré a Nova York
i seré la millor jutge televisiva del món.
Sembla improbable.
Sí, bé, ja ho veuràs.
- La deixo oberta o… - Tanca.
Subtítols: Maria Romero Soronellas